ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/750/20  Номер провадження 22-ц/814/1156/20	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Бутенко С.Б.
Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.
за участю секретаря: Кальник А.М.
розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 інтересах Кредитної Спілки «Аккорд»
на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2020 року у складі судді Блажко І.О.
у цивільній справі за скаргою  ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полісмак Олександра Олександровича,
в с т а н о в и в:
В січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на незаконне рішення державного виконавця від 16 грудня 2019 року. 
Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2009 року у справі № 2-2112/09 стягнуто з Кредитної спілки «Аккорд» на її користь 43 000 грн. суми депозитного вкладу, 10320 грн. відсотків згідно договору, 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ, 5000 грн. моральної шкоди, 2250 грн. виплат, пов`язаних з оплатою правової допомоги – всього 60600 грн.
На підставі вказаного рішення Октябрським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист № 2-2112 від 10.06.2009 року, постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 04.11.2009 року відкрито виконавче провадження № 15771323.
Проте державна виконавча служба не вчиняла жодних дій щодо примусового стягнення вказаної суми за рішенням суду, на її запити про хід виконавчого провадження не реагувала, а 25.12.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній на той час редакції, яка була оскаржена нею до суду.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2019 року, визнано оскаржувані дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо закриття виконавчого провадження № 15771323 неправомірними. Зобов`язано посадову особу відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити вимогу скаржника та усунути порушення - поновити виконавче провадження № 15771498. 
На виконання судового рішення, постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Полісмак О.О. від 12.04.2019 року було відновлено виконавче провадження, проте постановою від 16.12.2019 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку із неповерненням органу виконавчої служби виконавчого документу у встановлений строк.
Вказує, що такі дії державного виконавця порушують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та українське законодавство, оскільки вже понад 10 років рішення суду так і не виконується, а державним виконавцем не вчиняється ніяких дій для його виконання.
Посилаючись на викладене, просила суд визнати оскаржуване рішення – постанову старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Полісмака О.О. неправомірним і зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити виконавче провадження № 15771323 у справі 2-2112/09).
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2020 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Визнано оскаржуване рішення – постанову старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Полісмака Олександра Олександровича неправомірним.
Зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення - поновити виконавче провадження № 15771323 у справі 2-2112/09.
Ухвала суду мотивована обґрунтованістю скарги щодо незаконності дій державного виконавця, яким не було вжито усіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, та безпідставністю й неправомірністю оскаржуваної постанови. 
Не погодившись з даною ухвалою, представник КС «Аккорд» Велікданов С.К. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Доводи скарги ґрунтуються на тому, що судом не було належним чином досліджено матеріали справи та виконавчого провадження, не встановлено обставин справи, а відтак у мотивувальній частині ухвали відсутні мотиви, за яких суд дійшов висновку про доведеність вимог скарги.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін, виходячи з наступного.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України). 
По справі встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2009 року у справі № 2-2112/09 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з Кредитної спілки «Аккорд» на користь ОСОБА_2 43 000 грн. суми депозитного вкладу, 10320 грн. відсотків згідно договору, 30 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ, 5000 грн. моральної шкоди, 2250 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, – всього 60600 грн., а також 540 грн. 70 коп. судового збору в дохід держави. 
04 листопада 2009 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 15771323 з виконання виконавчого листа № 2-2112, виданого 10 червня 2009 року Октябрським районним судом м. Полтави за вказаним судовим рішенням. 
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 липня 2017 року у справі № 554/1864/17 скаргу ОСОБА_2 на незаконну бездіяльність державного виконавця задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Київ Сакун О.Б. і зобов`язано державного виконавця або іншу посадову особу відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити вимоги заявника про надання інформації про хід виконання виконавчого провадження у справі № 2-2112/09. 
На виконання вказаної ухвали 15.05.2018 року ОСОБА_2 отримала листа Шевченківського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві від 28 липня 2017 року про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 15771323, 26 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 2, 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року у справі № 554/3806/18, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2019 року, скаргу ОСОБА_2 на незаконну діяльність державного виконавця задоволено частково. Визнано оскаржувані дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві щодо закриття виконавчого провадження № 15771323 - неправомірними. Зобов`язано посадову особу відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві задовольнити вимогу скаржника та усунути порушення - поновити виконавче провадження № 15771498. В іншій частині скарги – відмовлено.
На підставі вказаних судових рішень старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полісмак О.О. постановою від 12 квітня 2019 року відновив виконавче провадження № 15771323. 
Проте, 16 грудня 2019 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 15771323 з тих мотивів, що протягом строку встановленого статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ не пред`явлено до виконання.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення щодо визнання вказаної постанови державного виконавця неправомірною та зобов`язання поновити виконавче провадження № 15771323, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державним виконавцем не було вжито усіх передбачених законом заходів з метою належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.
Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. 
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Законом України «Про виконавче провадження» (стаття 1) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Саттею 18 вказаного Закону на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець наділений певними правомочностями, зокрема, правом звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII).
Отже, встановивши відсутність виконавчого документа, доказів надіслання якого до суду або повернення стягувачу матеріали справи не містять, державний виконавець не обмежений був у своїх діях та мав можливість звернутися до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. 
Одним із засобів юридичних захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинно відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням. 
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу та у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частини перша, друга статті 451 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судами при розгляді скарг  ОСОБА_2  на незаконні дії державного виконавця встановлено, що в ході здійснення виконавчого провадження № 15771323 допущено порушення прав стягувача, що призвело до негативних наслідків, а саме тривалого невиконання рішення суду про стягнення з Кредитної спілки «Аккорд» на користь ОСОБА_2 60600 грн., яке не виконується з 2009 року.
       Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій ОСОБА_3 Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. 
Встановивши порушення прав скаржника внаслідок тривалого невиконання судового рішення про стягнення на її користь грошових коштів та відсутність доказів, які б підтверджували факти вжиття державним виконавцем вичерпних заходів з примусового виконання рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку щодо неправомірності оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яка є безпідставною та передчасною.
Доводи апеляційної скарги боржника - КС «Аккорд» таких висновків суду не спростовують, посилання на нові обставини та докази не містять, та ґрунтуються на незгоді боржника з висновками суду щодо визнання рішення державного виконавця неправомірним й поновлення прав стягувача у виконавчому провадженні, що з огляду на триваюче зволікання з виконанням судового рішення, ухваленого на користь скаржника, не може бути підставою для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 . 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 інтересах Кредитної Спілки «Аккорд» - залишити без задоволення.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                        С.Б. Бутенко

Судді:                                                                        О.І. Обідіна

       О.В. Прядкіна