ПОСТАНОВА
Іменем України

17 липня 2020 року 
Київ
справа №813/4156/14
адміністративне провадження №К/9901/19218/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина»
на постанову Львівського окружного адміністративного суду 27 січня 2016 року (головуючий суддя - Потабенко)
та на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду 19 вересня 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Обрізко І.М., судді - Нос С.П., Сапіга В.П.)
у справі №876/1430/16
за позовом Відкритого акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина» 
до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів 
про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень, 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Відкрите акціонерне товариство «Нафтопереробний комплекс - Галичина» (далі - позивач, платник, Товариство, ТОВ «НК - Галичина») звернулося Львівського окружного адміністративного суду 27 січня 2016 року з позовом до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі - СДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Львові), в якому просило:

-          визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові №0000023400 від 24 січня 2013 року, яким встановлено порушення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначеного п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 1   560   485 грн;

-          визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові №0000013400 від 24 січня 2013 року, яким встановлено порушення граничного строку сплати суми зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств визначеного п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 695   107 грн 47 коп.

На обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що своєчасність, достовірність та повнота нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків є предметом документальної перевірки, при цьому не може бути предметом дослідження під час проведення камеральної перевірки платника, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від   14 лютого 2014 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правильність висновків контролюючого органу щодо несвоєчасності сплати позивачем податкових зобов`язань та штрафних санкцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 червня 2014 року касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «НПК-Галичина» задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляду до суду першої інстанції, Вищий адміністративний суд України зазначив, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не дослідили та не розглянули належним чином докази, не витребували у позивача платіжні доручення, на які посилається Товариство та не дослідили правильності здійснення контролюючим органом розрахунків штрафних санкцій.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року, адміністративний позов задоволено:

-          визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення №0000023400 від 24.01.2013 та №0000013400 від 24.01.2013 прийняті ССДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Львові;

-          стягнуто з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина» судовий збір у сумі 2   294 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення, відповідач діяв поза межами наданих йому законом повноважень.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2015 року касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2014 року, залишену без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий адміністративний суд України зазначив, що судами попередніх інстанцій не виконано вказівок суду касакційної інстанції, щодо перевірки правильності розрахунку фінансових санкцій, застосованих до позивача з урахуванням наявної переплати, не долучено до матеріалів справи завірену належним чином копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.04.2012 у справі №13/190А (5/1489-25/348), що слугувала підставою для прийняття спірних податкових повідомлень - рішень.

Надалі, постановою Львівського окружного адміністративного суду від                           27 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що контролюючим органом вірно визначено суму податкового боргу позивача та правильно розраховано суму штрафних санкцій, а також вказали, що під час судового оскарження податкових повідомлень - рішень №0000023400 та №0000013400 від 24.01.2013 позивач не заперечував факту несвоєчасної сплати податкових зобов`язань.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень та у порядку, встановленому законом, а також вказує на те, що своєчасність, достовірність та повнота нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів може бути предметом документальної перевірки, натомість не може бути предметом дослідження під час проведення камеральної перевірки.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

18 січня 2017 року від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких контролюючий орган зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

09 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 04.01.2013 службовими особами відповідача проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість до бюджету ВАТ "НПК - Галичина", за результатами якої складено акт № 1/34-00/00152388 від 04.01.2013 (далі - Акт перевірки).

Як вбачається зі змісту акта перевірки, контролюючим органом встановлено, що на порушення п. 57.3 ст. 57 ПК України ВАТ "НПК - Галичина" несвоєчасно сплатило узгоджену суму податкового зобов`язання з ПДВ (із затримкою, більше ніж на 30 календарних днів) у сумі 7 802 425,00 грн та штрафні санкціі за несвоєчасну сплату в сумі 1   560 485, 00 грн; з податку на прибуток (із затримкою, більше ніж на 30 календарних днів) у сумі 3 475 837, 34 грн та штрафні санкції за несвоєчасну сплату в сумі 695 167, 47 грн.

На підставі Акта перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення- рішення:

-          № 0000023400 від 24.01.2013, яким застосовано штраф у розмірі 20 % у сумі        1 560 485, 00 грн за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість;

-          № 0000013400 від 24.01.2013 року, яким застосовано штраф у розмірі 20 % у сумі 695 167, 00 грн за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток.

За результатами адміністративного оскарження скаргу підприємства залишено без задоволення, а податкові повідомлення - рішення - без змін.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2015), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідають в зв`язку з наступним.

Податковий кодекс України (тут і далі в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Натомість документальною перевіркою, зокрема, вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

А тому камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Зважаючи на вимоги наведених норм права, вбачається відсутність у відповідача повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати своєчасність сплати податкових зобов`язань, оскільки камеральною перевіркою охоплюються лише показники податкової звітності, у зв`язку з чим перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами даної перевірки. Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності, а також своєчасність та повнота сплати податків під час камеральної перевірки не здійснюється.

Водночас своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків може бути перевірена контролюючим органом у разі здійснення документальних перевірок у порядку, передбаченому статтями 77, 78 Податкового кодексу України.

Необхідно зазначити, що враховуючи внесені зміни до Податкового кодексу України Законом України від 21 грудня 2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» питання своєчасності нарахування та сплати податків та зборів можуть бути предметом камеральної перевірки тільки з 01 січня 2017 року.

Натомість до внесення відповідних змін до Податкового кодексу України на підставі Закону № 1797-VIII, які набули чинності з 01 січня 2017 року, питання своєчасності та повноти сплати податків перевірялися податковим органом лише в межах проведення документальної перевірки.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що у разі, якщо під час проведення камеральної перевірки виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Отже колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування (тлумачення) норм матеріального права та безпідставно дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідача.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судами неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 345, 349, 351, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс- Галичина» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду 27 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду 19 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби від 24 січня 2013 року №0000023400 та №0000013400.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                            І. А. Гончарова

Судді                                                                                                 І. Я. Олендер

                                                                                                 Р.Ф. Ханова