ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 вересня 2020 року           справа №360/1070/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Гайдара А.В., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 р. у справі № 360/1070/20 (головуючий І інстанції І.В. Тихонов) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити пені дії,-

                                                     ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - третя особа, УПФУ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у відмові включити до вислуги років службу у податковій міліції позивачу для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в державних податкових органах з 05.08.1996 по 30.11.1999; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до вислуги років службу у податковій міліції для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в державних податкових органах з 05.08.1996 по 30.11.1999; зобов`язати здійснити позивачу перерахунок надбавки за вислугу років в податковій міліції з січня 2017 року із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової служби з 05.08.1996 по 30.11.1999, а також здійснити перерахунок та виплату недоотриманих (з урахуванням не здійсненого перерахунку надбавки за вислугу років) сум щомісячного грошового забезпечення, матеріальних допомог на оздоровлення, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань, компенсацій податку на доходи фізичних осіб, компенсацій за невикористану частину відпустки, із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової служби з 05.08.1996 по 30.11.1999; зобов`язати відповідача направити до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області новий розрахунок з урахуванням до вислуги років службу у податковій міліції у календарному обчисленні стаж роботи в державних податкових органах з 05.08.1996 по 30.11.1999.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку звернення з позовом та поновлено строк,  відкрито провадження у справі.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020року позов задоволено повністю, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Луганській області, яка виразилась у відмові включити до вислуги років службу у податковій міліції ОСОБА_1 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в державних податкових органах з 05.08.1996 по 30.11.1999; зобов`язав Головне управління ДФС у Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років службу у податковій міліції для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в державних податкових органах з 05.08.1996 по 30.11.1999; зобов`язав Головне управління ДФС у Луганській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок надбавки за вислугу років в податковій міліції з січня 2017 року із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової служби з 05.08.1996 по 30.11.1999, а також здійснити перерахунок та виплату недоотриманих (з урахуванням не здійсненого перерахунку надбавки за вислугу років) сум щомісячного грошового забезпечення, матеріальних допомог на оздоровлення, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань, компенсацій податку на доходи фізичних осіб, компенсацій за невикористану частину відпустки, із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової служби з 05.08.1996 по 30.11.1999; зобов`язав Головне управління ДФС у Луганській області направити до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області новий розрахунок ОСОБА_1 з урахуванням до вислуги років службу у податковій міліції у календарному обчисленні стаж роботи в державних податкових органах з 05.08.1996 по 30.11.1999; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області  на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. 
Відповідач, не погодившись із постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в яких просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю та обґрунтовує тим, що судом першої інстанції допущено порушення норми матеріального права. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу вислуга років, відсоткова надбавка за вислугу років встановлені наказами, які ним не оскаржені. Апелянт зазначає, що надбавка позивача у 2017-2018 році встановлена у відповідності до норм законодавства та ним не оскаржена. Вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок надбавки за вислугу років в податковій міліції з січня 2017 року із врахуванням у вислузі років в календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової служби з 05.08.1996 по 30.11.1999, а також здійснити перерахунок та виплату недоотриманих  сум щомісячного грошового забезпечення, матеріальних допомог на оздоровлення, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань, компенсацій податку на доходи фізичних осіб, компенсацій за невикористану частину відпустки, апелянт вважає необґрунтованим оскільки: положення пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393), у редакції Постанови № 435, набрали чинності 04.06.2019, і не можуть бути застосовані до правовідносин які виникли раніше. Також, вказана норма застосовується при призначені пенсії особам, які працювали у державних органах та перейшли на службу в органи податкової міліції на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліком, що затверджений Міністерством фінансів. Апелянт наголошує, що з дня набрання чинності Постановою № 435 (04.06.2019) до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи податкової міліції на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сфері державної фінансової політики (відповідно до положень Закону № 2262-XII), а Постанова № 393 ще більш конкретно визначає суб`єкта затвердження переліків - Міністерство фінансів. Перелік не затверджений. Відповідача не може нести відповідальність  та негативні наслідки  за діяння (дію чи бездіяльність) іншого уповноваженого органу. Судом не враховано, що третя особа у поясненнях зазначила, що відповідно до розрахунку вислуги років позивача, період роботи позивача з 05.08.1996 по 30.11.1999 включено до вислуги років у календарному обчислені.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Записами у трудовій книжці підтверджується перебування ОСОБА_1 на посадах в органах Державної податкової служби, перед прийняттям на службу в податкову міліцію, а саме: з 05 серпня 1996 року по 25 листопада 1996 року - старший державний податковий ревізор-інспектор відділу аудиту юридичних осіб ДПІ по Слов`яносербському районі; з 26 листопада 1996 року по 30 червня 1998 року - головний державний податковий ревізор-інспектор відділу документальних перевірок юридичних осіб ДПА в Слов`яносербському районі; з 01 липня 1998 року по 15 вересня 1999 року - головний державний податковий ревізор-інспектор сектору оперативного контроля відділу документальних перевірок Слов`яносербської ОДПІ (а.с. 14-18).
05.08.1996 позивач прийняв присягу державного службовця.
Наказом №501 від 01.12.1999 позивач прийнятий на службу в податкову міліцію ДПА у Луганській області (а.с. 16).
14.08.2019 надав рапорт, у якому просив перерахувати йому вислугу років в податковій міліції з урахуванням стажу роботи у податковій інспекції (а.с. 22).
З метою підготовки відповіді та у зв`язку з тим, що питання затвердження переліків не входить до компетенції Головного управління ДФС у Луганській області, та наявною прогалиною у законодавстві. Головне управління ДФС листом від 16.08.2019 №4486/12-32-04-01-10 звернулось до Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом Державної фіскальної служби з проханням надати роз`яснення щодо правомірності зарахування до вислуги років та її перерахунку особам начальницького складу податкової міліції з урахуванням періоду роботи на цивільних посадах у податкових органах. Державна фіскальна служба України листом від 03.09.2019 №28323/7/99-99-04-04-01-17 надала роз`яснення, що до вислуги років зараховується час роботи в державних органах, якщо обійманні посади затвердженні відповідними переліками. Відповідно до наданих роз`яснень, ГУ ДФС у Луганській області позивачу було надано відповідь від 13.09.2019 № Є-2950/14/12-32-04-01-09 (а.с. 23). 
Позивач звернувся до Головного управління ДФС у Луганській області із заявою від 07.02.2020 (а.с. 24), в якій просив надати розрахунок стажу для вислуги років, роз`яснення щодо періодів, включених до вислуги років у календарному обчисленні. 
ГУ ДФС листом від 24.02.2020 за вихідним № Є-56/14/12-32-00 надало позивачу відповідь на заяву (а.с. 25). Разом з відповіддю позивачу було надано належним чином завірену копію розрахунку вислуги років та висновку про стаж для виплати відсоткової надбавки за вислугу років. 
Відповідно до розрахунку вислуги років,  періоди, які були включені до вислуги років у календарному обчисленні та страховий стаж для призначення пенсії, внесені до розрахунку вислуги років для призначення пенсії на підставі диплома про освіту, трудової книжки та особової справи ОСОБА_1 та складають: вислуга років (загальний стаж) на 25 листопада 2019 року для призначення пенсії - 27 років 10 місяців 14 днів. Станом на 25 листопада 2019 року вислуга років на службі у податковій міліції у календарному обчисленні складала 19 років 06 місяців 28 днів, керуючись п. 6 Постанови № 704 надбавка за вислугу років становить 40% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням. Періоди та посади, які позивач обіймав під час проходження служби у податковій міліції, а також в органах ДПС перед прийняттям на службу у податкову міліцію зазначені в розрахунку вислуги років для призначення пенсії.
Суд першої інстанції позов задовольнив повністю з тих підстав, що посадові особи податкових органів є державними службовцями і відповідно до цього мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Зазначеним законом не встановлено вичерпного переліку посад, які відносяться до посад державних службовців та яким призначається пенсія на умовах цієї статті. А розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 503-р до категорії посад державних службовців були включені посади працівників ДПА, які не мають спеціальних звань.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Цей принцип полягає у тому, що, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
У період з 05 серпня 1996 року по 30 листопада 1999 року спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби України, її функції та правові основи діяльності, статус службових осіб державних податкових інспекцій є Закон України "Про державну податкову службу" від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ  (далі - Закон №509-ХІІ ).
Частиною 6 - 7 статті 15 Закону № 509-ХІІ визначено, що посадовим  особам   органів   державної   податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу,  державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу,     інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу. Положення про спеціальні звання  та  порядок  їх  присвоєння, розмір  надбавок  за  звання  затверджуються  Кабінетом  Міністрів України.
Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 №503-р (яке було чинним на момент проходження служби позивача), посади працівників державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і державних податкових інспекцій у районах, містах, районах у містах, які не мають спеціальних звань, віднесено до категорій посад державних службовців.
Отже позивач в період з 05 серпня 1996 року по 30 листопада 1999 року працював на посадах органів державної податкової служби, на яких присвоювалися спеціальні звання. А відтак, посади які займав позивач не віднесено до категорії посад державних службовців на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 503-р.
Разом з цим, з 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015(далі - Закон № 889-VIII). 
Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Статтею 1 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
У відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про державну службу», посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з положеннями абзаців 1-3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (діяла до набрання чинності Законом № 889-VIII), до стажу державної служби зараховується роботи (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань Держзвязку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працювали в державних органах та їх апараті, у спірний період, визначав Закон України "Про державну службу" №3723.
Відповідно до ст. 1 Закону № 3723, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Згідно з ч.2 ст.9 вказаного Закону, регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. 
Таким чином, правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами, крім того Закон №3723 застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами. 
Як зазначалось, спеціальним законом є Закон № 509-ХІІ.
За правилами частини 1 статті 15 Закону України №509-ХІІ, посадовою особою  органу  державної  податкової  служби  може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає  кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. 
Посадові   особи   органів   державної   податкової    служби підлягають атестації.  Порядок  атестації  визначається  Державною податковою адміністрацією України. (частина 5, шоста статті 15 цього Закону).
Зазначеною статтею Закону №509-ХІІ також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5,12 Закону України «Про державну службу» №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Верховний Суд України у постанові від 08 жовтня 2013 року (справа № 21-275а13) виснував, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі №21-340а13, де колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Аналогічний висновки щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом, у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 586/965/16-а.
Висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, сформульовані за результатами розгляду справи, фактичні обставини в якій є подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - у справі, що розглядається, спір також стосується зарахування до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання.
Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статті 37 Закону України «Про державну службу», а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Згідно пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Згідно пункту 353.1. статті 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Пунктом 353.4 статті 353 Податкового кодексу України  передбачено, що особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються такі спеціальні звання: вищий начальницький склад: генерал-полковник податкової міліції; генерал-лейтенант податкової міліції; генерал-майор податкової міліції (підпункт 353.4.1); старший начальницький склад: полковник податкової міліції; підполковник податкової міліції; майор податкової міліції (підпункт 353.4.2); середній начальницький склад: капітан податкової міліції; старший лейтенант податкової міліції; лейтенант податкової міліції (підпункт 353.4.3); молодший начальницький склад: старший прапорщик податкової міліції; прапорщик податкової міліції (підпункт 353.4.4); рядовий склад: рядовий податкової міліції (підпункт 353.4.5).
Судом встановлено, що позивач отримав перше звання лейтенант податкової міліції, яке відноситься до середнього начальницького складу.
Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Згідно із пунктами 1, 2 та 3 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 15 травня 2008 року №313, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 червня 2008 року за №553/15244.
За положенням п.1 та 2 Інструкції, ця Інструкція визначає порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України (далі - стаж), яка виплачується особам начальницького складу податкової міліції у розмірах і порядку відповідно до законодавства .
Дія цієї Інструкції поширюється на осіб, які перебувають на службі в податковій міліції і яким відповідно до законодавства присвоєні спеціальні звання начальницького складу податкової міліції, у тому числі осіб начальницького складу податкової міліції, що працюють на посадах державних службовців структурних підрозділів органів державної податкової служби України із залишенням їх у кадрах податкової міліції, та тих, що працюють в інших органах державної влади або на підвідомчих їм підприємствах, установах і в організаціях, а також в органах місцевого самоврядування, до яких вони відряджені відповідно до законодавства для виконання спеціальних робіт або обов`язків, із залишенням їх у кадрах податкової міліції (пункт 2).
Відповідно до п.3 Інструкції, обчислення періодів служби для визначення стажу здійснюється у календарному обчисленні (один місяць служби за один місяць) у порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років начальницькому складу податкової міліції.
Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» №1716 від 30 жовтня 1998 року встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, поліцейським, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького складу податкової міліції крім служби та часу, передбачених зазначеною постановою, до вислуги років зараховується служба в податковій міліції (органах податкової поліції) на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.
Отже, обчислення періодів служби для визначення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції здійснюється в порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років, а саме: відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».
Відповідно до частини 1  статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Право на пенсійне забезпечення, відповідно до вимог пункту «б» статті 12 Закону № 2262-XII, мають особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Згідно частини 1 статті 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
За вимогами пункту «и» частини 1 статті 17 Закону №2262-ХІІ, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначених у пунктах «б»-«д» статті 12 даного Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону. Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що особам, які мають право на призначення пенсії на підставі Закону № 2262-XII, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи внутрішніх справ, податкову міліцію на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Міністерством внутрішніх справ України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері державної фінансової політики.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» поширено на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.
Відповідно до пункту 1 Порядку, до вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зараховуються, зокрема, час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.
Отже, Закон № 2262-XII встановлює для осіб начальницького складу податкової міліції передбачені гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають у процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 813/904/15 та від 4 жовтня 2018 року у справі № 819/1695/16.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.06.2004 року в пункті 184 у справі «Броньовський проти Польщі» (заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.
Як свідчить позиція Європейського Суду у справі №41/74 «Yvonne van Duyn v. Ноmе Оffісе» (Саsе 41/74 van v. Ноmе Оffісе) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності, тобто на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання для осіб офіцерського і начальницького складу податкової міліції певних гарантій, а саме реалізацію права осіб офіцерського і начальницького складу податкової міліції на зарахування до вислуги років, обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсії, часу роботи в державних органах у разі переходу на службу у податкову міліцію на посади офіцерського і начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики за правилами, встановленими пунктом «и» частини 1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то держава чи орган діють протиправно, якщо вони відступають від такої політики чи поведінки, зокрема щодо нього без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у нього стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки
Отже, посилання відповідача на відсутність затвердженого переліку посад, як на підставу відмови позивачу у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу попередньої роботи в державних органах, не ґрунтується на правових засадах .
Щодо посилань апелянтів, що позивачем не оскаржено накази якими встановлено позивачу вислугу років та доводи про те, що з пояснень третьої особи слідує, що відповідно до розрахунку вислуги років позивача, період роботи позивача з 05.08.1996 по 30.11.1999 включено до вислуги років у календарному обчислені, тому суд першої інстанції вірно зазначив, що предметом цього позову є визнання протиправною відмови в зарахуванні позивачу стажу в податкових органах до вислуги років, тобто відмовляючи позивачу в такому зарахуванні відповідач позбавив позивача можливості скористатися правом на зарахування стажу до вислуги років, що дає право виходу на пенсію за вислугою років та перешкоджає реалізації права позивача на зарахування такої вислуги років періоду перебування позивача на службі в державному органі, а тому вимоги позивача є правомірними у повному обсязі. Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року по справі №813/5876/15.
Суд не приймає посилання апелянта, що Постанова № 393 у редакції Постанови № 435, набрали чинності 04.06.2019, і не можуть бути застосовані до правовідносин які виникли раніше, оскільки у даному випадку судом застосовано Постанову з урахуванням положень Постанови від 30.10.1998 №1716, що не враховано апелянтом.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно з статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 р. у справі № 360/1070/20 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 р. у справі № 360/1070/20 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 22 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                                    Е.Г.Казначеєв

Судді                                                                                         А.В. Гайдар 

                                                                                                  Л.В. Ястребова