Постанова
Іменем України
(додаткова)
 
28 вересня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 2-2816/04
провадження № 61-19678св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи за об`єднаними позовами:
 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роксолана»:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Роксолана»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
за позовами ОСОБА_2 :
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Роксолана» (за обома позовами), Одеська міська рада,
 
за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 :
позивачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Роксолана»,
 
розглянув у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_2  - адвоката Ореза Валентина Павловича про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роксолана» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності, за позовами ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роксолана», Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роксолана» про усунення перешкод у користуванні та визнання права власності, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
 
У червні 2002 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Роксолана» (далі - ТОВ «Роксолана») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності, в якому просило: визнати за ним право власності на гараж-сарай та літній магазин-павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні вказаним майном. 
 
У червні 2002 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Роксолана» про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та господарською будівлею, що розташовані за адресами: АДРЕСА_2 .
 
Крім того, у лютому 2003 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ТОВ «Роксолана» та Одеської міської ради, в якому просила: зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні будівлею за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати недійсними рішення Одеської міської ради від 26 квітня 2000 року № 207 та від 02 червня 2000 року № 1308-ХХ111, якими затверджено проект землеустрою та надано ТОВ «Роксолана» земельну ділянку площею 0,891 га за адресою: АДРЕСА_4 для експлуатації та обслуговування магазину-кафе з літнім майданчиком; визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди вказаної ділянки від 27 березня 2002 року; зобов`язати ТОВ «Роксолана» демонтувати частину паркану та металеві ворота, які перешкоджають її доступу до будівлі за адресою: АДРЕСА_3 . 
 
У травні 2003 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Роксолана» про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності, в якому просили: визнати за ОСОБА_2 та сім`єю ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині гаража-сарая, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 ; зобов`язати відповідача не чинити їм перешкод у користуванні вказаним майном.
 
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20 липня 2004 року зазначені чотири позови об`єднані в одне провадження.
 
У листопаді 2004 року  ОСОБА_2 та ТОВ «Роксолана» звернулися до суду із спільною заявою про укладення мирової угоди.
 
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2004 року визнано мирову угоду, укладену між ТОВ «Роксолана» (Особа-1) та ОСОБА_2 (Особа-2), на таких умовах: 
1. Сторони відмовляються від своїх претензій, позовів і скарг, які перебувають на розгляді в місцевих судах міста Одеси;
2. Особа-1 зобов`язується не перешкоджати Особі-2 в доступі до зовнішньої стіни належної їй будівлі, розташованої по АДРЕСА_3 , з метою її обслуговування і ремонту;
3. Особа-2 зобов`язується за власний рахунок обладнати відмостку шириною 60 см вздовж стіни вказаної будівлі з боку внутрішнього двору земельної ділянки Особи-1;
4. Особа-1 зобов`язується не перешкоджати Особі-2 у здійсненні реконструкції належної їй будівлі і у приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_3 ;
5. Особа-2 зобов`язується не перешкоджати роботі Особи-1, а також - здійснювати реконструкцію належного йому приміщення магазину-кафе та у приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_4 , із встановленням сервітуту - права проходу і права проведення ремонтних робіт і обслуговування будівель, розміщених на межі земельних ділянок, які знаходяться в користуванні сторін;
6. Сторони погодилися, що межа їх земельних ділянок, яка знаходиться біля тильної сторони належної Особі-2 будівлі, проходить посередині кам`яного паркану, який вони мають збудувати;
7. Після закінчення будівництва паркану Особа-1 зобов`язується в місячний строк надати Особі-2 пакет документів для оформлення купівлі-продажу гаража-сарая за адресою: АДРЕСА_5 за його балансовою вартістю, а також - забезпечити явку свого представника для підписання вказаного правочину. 
Провадження у справі за позовом ТОВ «Роксолана» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності, за позовом  ОСОБА_2 до ТОВ «Роксолана» про усунення перешкоди у користуванні майном, за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Роксолана», Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні будівлею, визнання недійсними рішень міської ради та договору оренди закрито.
Знято накладенні судом арешти за заборони.
 
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2004 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ТОВ «Роксолана» про усунення перешкод у користуванні майном та визнання права власності залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачів у судове засідання.
 
Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням про затвердження мирової угоди, 19 грудня 2017 року представник ОСОБА_5 - адвокат Сергеєв Д. С. подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката Сергеєва Д. С. на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 10 листопада 2004 року.
 
Постановою Верховного Суду від 19 травня2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Сергеєва Д. С. залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2018 року - без змін.
 
Короткий зміст та доводи заяви про ухвалення додаткового рішення.
 
У серпні 2019 року представник ОСОБА_2  - адвокат Орез В. П. подав до Верховного Суду заяву про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді касаційної інстанції, в якій просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
 
Заява мотивована тим, що Верховний Суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат, які ОСОБА_2 понесла на професійну правничу допомогу у зв`язку з поданням відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_5 .
 
Позиція та висновки Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на таке.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
 
Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_2  - адвокат Орез В. П. просив, зокрема здійснити розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді касаційної інстанції, а саме: стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з підготовкою відзиву на касаційну скаргу, заявником надано: договір про надання правової допомоги від 18 травня 2018 року, укладений між адвокатом Орезом В. П. та Трубніковою Н. В., за умовами якого за складання та направлення відзиву на касаційну скаргу сторонами визначено гонорар адвоката в розмірі 5 000 грн з наведенням відповідного розрахунку вартості правничої допомоги; квитанцію про оплату клієнтом вказаної суми; ордер про надання правової допомоги від 18 травня 2018 року серії ОД № 233129; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. 
 
З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про доведеність ОСОБА_2 понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в розмірі 5 000 грн та їх співмірність з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
 
Таким чином, оскільки постановою Верховного Суду від 19 травня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Сергеєва Д. С. залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, однак не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, то наявні підстави для задоволення заяви та ухвалення додаткової постанови про стягнення з  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
 
Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Заяву представника ОСОБА_2  - адвоката Ореза Валентина Павловича задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч) грн витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
 
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. О. Кузнєцов	
 	 	
 	М. Ю. Тітов