Справа № 127/522/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1391/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року	Справа № 127/522/15-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Ковальчука О.В.,
суддів :                 Панасюка О. С., Шемети Т. М.,
за участі секретаря        Кирилюк Л. М. 
розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука Володимира Володимировича, заінтересовані особи: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції(м. Хмельницький), ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу,
за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області, постановлену у цій справі 20 травня 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Гуменюком К. П., 
В С Т А Н О В И В:
10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука В. В. (далі – державний виконавець Паламарчук В. В.) про визнання незаконною та скасування постанови від 23 грудня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у справі № 127/522/15-ц, мотивуючи її тим, що 16 квітня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист у справі № 127/522/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 78 850 грн. 00 коп., компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 2 094 грн. 96 коп., а також судового збору у розмірі 788 грн. 50 коп., який було направлено до Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції. 27 квітня 2015 року головним державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкуром Ю.П. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом у справі № 127/522/15-ц (виконавче провадження № 47300051), а 09 червня 2015 року винесено постанову про арешт всього майна боржника, зокрема квартири, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до постанови № 34/2.1-19/1 від 14 квітня 2017 року виконавче провадження № 47300051 передане до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області для подальшого виконання та 24 квітня 2017 року прийнято головним державним виконавцем Паламарчуком В.В.
25 березня 2019 року ОСОБА_1 дізнався, що згідно з відомостями УДАІ УМВС України у Вінницькій області за ОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 ; напівпричіп бортовий – Е, МАЗ 5245, державний номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль «Renault Midlum 250», вантажний фургон – С, державний номерний знак НОМЕР_3 .
23 грудня 2019 року державним виконавцем Паламарчуком В. В. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що ним не виявлено у ОСОБА_2 майна, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу.
Вказана постанова є незаконною, оскільки прийнята з порушенням ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з формулюванням, яке не відповідає дійсності, а дії державного виконавця Паламарчука В.В. – протиправними у зв`язку з його бездіяльністю пов`язаною з не вживанням належних та допустимих заходів для розшуку боржника та заборони йому виїзду з території України.
Крім того, приймаючи оскаржувану постанову про повернення виконавчого листа, державний виконавець сприяє боржнику в знятті арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 та з транспортних засобів, у зв`язку з чим, позбавляє стягувача можливості отримати належні йому кошти.
Пославшись на викладене та на порушення державним виконавцем вимог абз. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» щодо припинення розшуку транспортних засобів лише в разі їх виявлення, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконною та стасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука В. В. від 23 грудня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у справі № 127/522/15-ц та зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) поновити виконавче провадження по стягненню боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2015 року та вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для стягнення боргу. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2020 року скаргу задоволено частково, визнано незаконною та скасовано постанову від 23 грудня 2019 року головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука Володимира Володимировича про повернення виконавчого документа стягувачу у справі № 127/522/15-ц, в решті вимог – відмовлено.
Фактично не погодившись із постановленою ухвалою в частині вимог, які задоволено, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі – відділ примусового виконання рішень), пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, а тому просить апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
У частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, ухвала ніким не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України у цій частині апеляційним судом не перевіряється щодо її законності та обґрунтованості.
Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/522/15-ц від 16 квітня 2015 року рішенням цього суду від 11 березня 2015 року, яке набрало чинності 24 березня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 78 850 грн. 00 коп., компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 2 094 грн. 96 коп. та судовий збір в розмірі 788 грн. 50 коп. (а. с. 18).
Постановою головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкур Ю. О. від 27 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 47300051 з примусового виконання виконавчого листа № 127/522/15-ц, виданого 16 квітня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 81 733 грн. 46 коп. (а. с. 12, 57).
У акті головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкур Ю. О. від 20 травня 2015 року встановлено, що при виході державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , двері ніхто не відчинив, залишено виклик-повідомлення. Сусіди повідомили, що боржник виїхав до Республіки Молдови (а. с. 58).
09 червня 2015 року головним державним виконавцем Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкур Ю. О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 13, 59).
12 травня 2016 року, в рамках виконавчого провадження ВП № 50808640 з виконання виконавчого листа № 2-108-2010, виданого 01 квітня 2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В. В. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 (а. с. 62). 
26 червня 2016 року Територіальний сервісний центр № 0541 Регіонального сервісного центру у Вінницькій області надав відповідь № 31/2-4822 про те, що ОСОБА_2 є власником транспортних засобів «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 ; напівпричіп бортовий – Е, МАЗ 5245, державний номерний знак НОМЕР_2 ; «Renault Midlum 250», вантажний фургон – С, державний номерний знак НОМЕР_3 (а. с. 65-68).
21 червня 2016 року, в рамках виконавчого провадження ВП № 50808640 з виконання виконавчого листа № 2-108-2010, виданого 01 квітня 2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В. В. прийнято постанову про розшук майна боржника (а. с. 69).
Постановою головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Пічкур Ю. О. від 21 квітня 2017 року передано виконавчий лист № 127/522/15-ц, виданий 16 квітня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а. с. 60).
24 квітня 2017 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В. В. прийнято виконавче провадження № 47300051 з примусового виконання виконавчого листа № 127/522/15-ц, виданого 16 квітня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 81 733 грн. 46 коп. (а. с. 14, 62).
Згідно з відповідями Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» від 05 травня 2017 року та від 25 березня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , 1971 року народження та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 74, 95).
09 листопада 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В. В. прийнято постанову у виконавчому провадженні № 50808640 про арешт коштів боржника ОСОБА_2 (а. с. 76).
01 грудня 2017 року до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшов лист Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» про те, що на постанову про арешт коштів  ОСОБА_2 банк повідомляє щодо відсутності на рахунках коштів для виконання цієї постанови (а. с. 77). 
29 листопада 2018 року Управління держпраці у Вінницькій області надало головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуку В. В. відповідь на запит про те, що в управління відсутня інформація щодо технологічних транспортних засобів зареєстрованих за ОСОБА_2 (а. с. 85).
18 грудня 2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області надано головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуку В. В. відповідь на запит про те, що станом на 01 січня 2013 року на території Вінницької області за ОСОБА_2 відсутні відомості про реєстрацію земельних ділянок (а. с. 86).
18 січня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В. В. прийнято постанову у виконавчому провадженні № 50808640 про арешт коштів боржника ОСОБА_2 (а. с. 76).
04 лютого 2019 року до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшов лист Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про те, що станом на 25 січня 2019 року відсутні кошти на рахунку ОСОБА_2 (а. с. 88).
11 лютого 2019 року до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшов лист Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» про те, що на постанову про арешт коштів  ОСОБА_2 від 18 січня 2019 року банк повідомляє щодо відсутності на рахунках коштів для виконання цієї постанови (а. с. 89). 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160478706 від 21 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником на квартири АДРЕСА_2 , на яку неодноразово зареєстровані обтяження (а. с. 92-94).
Відповідно до акту вилучення готівки від березня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В. В. зазначено, що при виконанні виконавчого листа № 2-108-2010 від 01 квітня 2011 року встановлено, що зі слів квартирантів за адресою АДРЕСА_1 боржник ОСОБА_2 не проживає, майно, належне йому на праві власності, на яке можливо звернути стягнення в рахунок боргу – відсутнє (а. с. 97). 
21 березня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчуком В. В. прийнято постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 90-91).
20 листопада 2019 року Служба у справах дітей Вінницької міської ради повідомила Відділ примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про відмову у наданні дозволу на реалізацію частки квартири АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_2 (а. с. 99-100).
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Паламарчука В.В. від 23 грудня 2019 року, виконавчий лист № 127/522/15-ц, виданий 16 квітня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 81 733 грн. 46 коп. повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» за відсутності коштів та майна, належного боржнику на праві власності на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (а. с. 19, 101).
У рішенні у справі "Янголенко проти України", no. 14077/05, від 10 грудня 2009 року Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.
У рішенні у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26 липня 2012 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.
Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України", no. 15729/07, від 05 липня 2012 року).
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Заходами примусового виконання рішень є, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною 2 ст. 36 зазначеного Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Згідно з ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Апеляційний суд звертає увагу, що сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.
В свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 915/1294/13.
Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату. 
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2018 року у справі № 910/25970/14.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що постанова державного виконавця від 23 грудня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу не відповідає вимогам Закону, є передчасною та порушує принцип ефективного доступу до суду, який включає в себе право на виконання судового рішення, оскільки державним виконавцем не вжито в повному обсязі всіх необхідних заходів щодо примусового виконання виконавчого документа, чим порушено принцип обов`язковості виконання остаточних рішень.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем вжито всіх заходів, передбачених законом, для звернення стягнення на майно боржника, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", отже його висновки про наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасними.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.
Головуючий                                         О. В. Ковальчук
Судді :                                              О. С. Панасюк
                                                                 Т. М. Шемета
Повни текст постанови виготовлено 01 вересня 2020 року.