ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Черкаси   

Справа № 711/10544/18		
Провадження № 22-ц/821/808/20		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Єльцова В.О. 
суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.
секретаря: Анкудінова О.І.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: АТ «Альфа-Банк»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна,  ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, 

в с т а н о в и в :
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
07.12.2018 ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1509, який вчинено для звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, і була передана в іпотеку згідно Іпотечного договору №ІД 895/06-034-415 від 12.06.2007, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №895/06-034-415 від 12.06.2007, укладеним між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 06.12.2018 ОСОБА_1 дізналась про існування виконавчого провадження №57369410, відкритого 04.10.2018р. приватним виконавцем Бурмагою Є.А. при виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. за номером 1509 від 02.04.2011р., в якому нотаріус пропонував звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та була надана нею в іпотеку згідно Іпотечного договору №ІД 895/06-034-415 від 12.06.2007 в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №895/06-034-415 від 12.06.2007.
Також 06.12.2018 представник позивача дізнався про арешт вказаного майна та виставлення його на аукціон для продажу.
Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню з наступних підстав.
У виконавчому написані вказано адресу стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» - м. Київ, вул. Жилянська, 9-11, однак згідно до інформації інтернет ресурсу це є Центр Приватного банкинга, тобто такої юридичної адреси кредидотора не існує.
Крім того, кредит надавався позичальнику на споживчі цілі для придбання товару на території України в національній валюті, тому неможна проводити розрахунки боргу в іноземній валюті.
Згідно до розрахунку заборгованості по кредиту від 14.10.2010, отриманого від кредитора, прострочення позичальника ОСОБА_2 виникло 10.12.2008, тому договір кредиту та договір іпотеки припинили дію 22.12.2008, відповідно до п. 4.4 кредитного договору. Таким чином кредитор втратив право вимоги до майнового поручителя, про що представники банку та нотаріус не могли не знати.
Сплив строку дії договору кредиту підтверджує відсутність зобов`язань поручителя за договором іпотеки та встановлює факт припинення іпотечного забезпечення.
Також позивач вказує, що оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса підлягав для пред`явлення до примусового виконання в строк – один рік, тому його пред`явлення у 2018 році до виконання є грубим порушенням вимог закону, а оспорюваний виконавчий напис нотаріуса визнанню таким, що не підлягає виконанню.
Також, позивач посилалась на те, що в порушення вимог ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» Договору про виникнення боргу з позивачем не укладалось. 
Договору про задоволення вимог кредитора або будь-яких застережень, що прирівнюються до такого договору, сторонами також не підписувалось.
Позивач не отримувала від відповідача жодних вимог або повідомлень про наміри звернути стягнення на її нерухоме майно за зобов`язаннями ОСОБА_2 .
Крім того, 09.04.2009 ОСОБА_2 письмово зверталась до кредитора з вимогами зняти іпотечне обтяження згідно умов п. 4.4 кредитного договору, однак жодних дій кредитором вчинено не було.
Також, договір кредиту та іпотечний договір, якими було забезпечено виконання зобов`язань позичальника – є припиненим за законом у відповідності до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», оскільки кінцевий термін погашення заборгованості по договору кредиту до 09.06.2017 (п. 1.1.2 договору кредиту), а з виконавчим написом нотаріуса представник банку звернуся у 2018 році.
Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» з 10.06.2017 згідно закону втратив право будь-якої вимоги до позивача як до іпотеко держателя а згідно умов іпотечного договору – з 22.12.2008.
Жодних розрахунків заборгованості позивачу, як поручителю, або позичальнику кредитором не надсилалось, а безпідставно нарахована сума заборгованості в розмірі 11894,00 доларів США – є сумою достроково стягуваних кредитором коштів, строк платежу за якими не настав на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, однак в порушення вимог закону, нотаріус вказав, що такий строк платежу настав, що є грубим порушенням вимог закону і свідчить про намагання кредитора та за змовою з нотаріусом заволодіти нерухомим майном позивача.
Договір банківського рахунку для обслуговування кредиту по рахунку не укладався, хоч є обов`язковим для зарахування, оприбуткування та зняття кредитних коштів.
Квартира позивача придбана не за кредитні кошти, а була лише забезпеченням виконання кредитних зобов`язань іншої особи-позичальника, а тому не можливо звернути стягнення на предмет іпотеки без зазначення і надання іншого житлового приміщення.
Нотаріус, перед вчиненням виконавчого напису, повинен був пересвідчитись у отриманні поштових відправлень, здійснених Банком на адресу боржника та іпотекодавця щодо письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором, та у наявності згоди позичальника та поручителя із вказаними сумами заборгованості.
Виконавчий напис вчиняється на підставі документів, що встановлюють заборгованість, проте позивач не є боржником по зобов`язанням третьої особи, оскільки не існує жодного документу та рішення суду, яке б вступило в законну силу та встановлювало б обов`язок щодо отримання та повернення кредитних коштів по вказаному договору, а також визначав її статус, як боржника.
Позивач також посилалась на те, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено на підставі поданих відповідачем кредитного та іпотечного договорів.
Нотаріусом вказано, що 07.04.2011 строк платежу за кредитним договором настав, однак, як вбачається з договорів кредиту та іпотечного, кінцевий термін погашення кредиту вказано до 09.06.2017.
Виконавчий напис нотаріуса вчинений в порушення вимог закону, оскільки нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, у кредитора було право звернутись до нотаріуса лише по зобов`язаннях самого позичальника. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
Позивачка зазначала, що підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є: відсутність повідомлень кредитора про суму заборгованості; наміри банку вчинити виконавчий напис нотаріуса; відсутність первинних документів кредитної справи; відсутність будь-яких рішень суду, які б набрали законної сили про звернення стягнення з позивача суми боргу у будь-якому розмірі.
Таким чином, у розпорядженні нотаріуса були відсутні, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: підтвердження здійснення звірки розрахунків з боржником та погодження такої заборгованості з поручителем на підставі первинних документів; договорів на обслуговування банківських рахунків позичальника, відкритих кредитором для обслуговування кредиту; первинні документи – меморіальні ордери у відповідній кількості до здійснених сплат позичальником, що є первинними документами.
Крім того, в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса лише пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки, однак стягнення на нерухомість шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса не передбачено чинним законодавством, а можливе лише на грошові кошти, заборгованість яких підтверджена обома сторонами і вважається безспірною.
На підставі викладеного просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В., зареєстрований в реєстрі за №1509, який вчинено для звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, і була передана в іпотеку згідно Іпотечного договору №ІД 895/06-034-415 від 12.06.2007, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором №895/06-034-415 від 12.06.2007, укладеним між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», третя особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Киїського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено.
Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірини Вікторівни, зареєстрований в реєстрі за № 1509 від 02.04.2011 року вчинений про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та була віддана в іпотеку згідно Іпотечного Договору № ІД 895/06-034-415 від 12.06.2007, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 895/06-034-415 від 12.06.2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», згідно наявними у ПАТ «Укрсоцбанк» - визнано таким, що не підлягає виконанню.
Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 740 грн. 80 коп.
Рішення мотивоване тим, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Також суд першої інстанції врахував, що вказаний Виконавчий напис нотаріуса було пред`явлено до виконання 04.10.2018, тобто з пропуском строку для звернення його до виконання встановленого ст. 91 ЗУ «Про нотаріат», а 07.12.2018 (тобто через два місяці) даний виконавчий напис було відкликано стягувачем, в зв`язку з чим виконавче провадження було закрито.
Крім того на час розгляду даного спору, триває розгляд Соснівським районним судом м. Черкаси справи №712/9643/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №895/06-034-415 від 12.06.2007 року, що свідчить про наявність спору за кредитними зобов`язаннями між кредитором та позичальником, а тому заборгованість за кредитним договором не може вважатись безспірною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
25 березня 2020 року відповідач АТ «Альфа-Банк», не погоджуючись з рішенням місцевого суду подало апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник АТ «Альфа-Банк» Луньова А. Г. вказує, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2020 року прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.
Вказує, що у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач реалізував своє законне право на стягнення з позивача предмета іпотеки в позасудовому порядку та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. із заявою про вчинення виконавчого напису на Іпотечному договорі та надав документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, і встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Також скаржник вказує, оскільки на час вчинення нотаріусом виконавчого напису нотаріуса 22.04.2011 спору в суді з приводу заборгованості не існувало, це свідчить про безспірність вимог Банку.
Додатковим доказом безспірності є факт повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором та усунення порушень, відповідно до яких Банк вимагав від Позичальника та Іпотекодавця сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та пеню, нараховані станом на 22.10.2010. Також Банк попередив вказаних осіб про те, що у разі невиконання цієї вимоги він розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» для задоволення своїх грошових вимог за договором кредиту.
При поданні Банком нотаріусу заяви на вчинення виконавчого напису було надано зокрема, копії визначених вимог, а також докази їх отримання Позичальником та Іпотекодавцем.
Щодо строку позовної давності представник банку вказує, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано позовну давність при розгляді даної справи, хоча представник відповідача заявляв про це та наполягав на її застосуванні.
Так, скаржник вважає, що днем коли позивач довідалася про ймовірне порушення свого права є 27.07.2012, що стверджується ОСОБА_1 у тексті позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з якою вона 14.08.2012 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси (копія позовної заяви міститься в матеріалах справи), яку ухвалою суду від 27.02.2013 (справа № 2-2203/12) залишено без розгляду (копія ухвали додана до заяви про застосування позовної давності).
Відповідно перебіг позовної давності звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права розпочався 27.07.2012 та закінчився 27.07.2015.
З урахуванням наведеного позивач пропустила строк звернення до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому у задоволення позову повинно бути відмовлено в повному обсязі.
Крім того, той факт, що у нотаріуса не збереглися документи, не свідчить про обґрунтованість позову, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинений у 2011 році (дев`ять років тому), і всі необхідні докази надані відповідачем, проте судом не враховані.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Надходження апеляційної скарги
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року відкрито провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 12 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 3 червня 2020 року. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
12.06.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №895/06-034-415, відповідно до якого останній було надано кредит в сумі 14000 доларів США.
12.06.2007 року між Банком та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобов`язань за кредитним договором №895/06-034-415 від 12.06.2007 року, було укладено Іпотечний договір №ІД 895/06-034-15, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. 12.06.2007 за реєстровим №3232, відповідно до умов якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_2 , що належала їй на праві власності.
22.04.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда Іриною Вікторівною було вчинено виконавчий напис №1509, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Згідно Іпотечного договору №ІД 895/06-034-415, посвідченого 14 червня 2007 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №3232, зазначене нерухоме майно передане ОСОБА_1 в наступну іпотеку Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №895/06-034-415 від 12 червня 2007 року, укладеним між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», строк платежу за яким настав 07 квітня 2011 року.
Строк за який провадиться стягнення з 12 грудня 2008 року по 07 квітня 2011 року.
За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, запропоновано задовольнити вимоги стягувача – Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Київського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі розміром 11894 доларів США 00 центів, що згідно курсу НБУ станом на 07.04.2011 року становить 94732 гривні 14 копійок, яка є сумою заборгованості за кредитом.
Також стягнуто кошти за вчинення виконавчого напису в сумі 3000 гривень.
Виконавчий напис набирає законної сили з дня його вчинення та може бути пред`явлений до примусового виконання до державної виконавчої служби протягом одного року.
Постановою приватного виконавця Бурмаги Є.А. від 04.10.2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №1509 виданого 22.04.2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (ВП №57369410).
07.12.2018 року приватним виконавцем Бурмагою Є.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви про повернення виконавчого документа у ВП №57369410.
15.08.2018 року до канцелярії Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №895/06-034-415 від 12.06.2007 року.
Заочним рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.2018 року у справі №712/9643/18 було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
06.06.2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.2018 року по цивільній справі №712/9643/18 та справу призначено до розгляду.
На виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси про витребування доказів від 08.02.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. листом від 16.04.2019 року повідомила суд, що документів, які стали підставою для вчинення Виконавчого напису від 22.04.2011 зареєстрованого в реєстрі за №1509, про звернення стягнення в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 було знищено, про що складено Акт про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду та які не підлягають зберіганню схвалений Протоколом засідання ЕПК державної архівної установи №1 від 11.01.2019 року.

2. Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Заслухавши суддю-доповідача, за участі позивача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів  та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи  з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним  і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення  або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги скарги висновків судів не спростовують.
Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. 
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача  (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.  
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.
Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами  є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що спірний виконавчий напис нотаріуса було вчинено  22 квітня 2011 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що приватний нотаріус не пересвідчився у тому, чи була ОСОБА_1 як іпотекодавець, своєчасно повідомлена про виникнення заборгованості ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором, і в якому розмірі була ця заборгованість, а, відтак, вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги про те, що банком були надані всі необхідні документи нотаріусу, а також те, що виконавчий напис було видано, враховуючи заборгованість за період з 12 грудня 2008 по 07 квітня 2011 року не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно листа від 16.04.2019 року, надісланого приватним нотаріусом Паракудою І.В., в якому остання повідомила суд, що документи, які стали підставою для вчинення Виконавчого напису від 22.04.2011 зареєстрованого в реєстрі за №1509, про звернення стягнення в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1  та належить  ОСОБА_1  було знищено, про що складено Акт про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду та які не підлягають зберіганню схвалений Протоколом засідання ЕПК державної архівної установи №1 від 11.01.2019 року.  Відтак, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити, на підставі яких документів було вчинено оскаржуваний Виконавчий напис нотаріуса.
Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником банку норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
Наведені у апеляційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді попередньої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її  прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий          

Судді: