ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 701/516/20                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Калієвський І.Д. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2020 року                                                                      м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 10 червня 2020 року про передачу справи за підсудністю
у справі № 701/516/20 
за позовом           ОСОБА_1 
до відповідача Кривецької сільської ради Маньківського району Черкаської області 
про визнання рішення Кривецької сільської ради незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :
У червні 2020 року до Маньківського районного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Кривецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (надалі - відповідач), в якому просила суд: 
-          визнати незаконним рішення Кривецької сільської Ради, Маньківського району, Черкаської області від 23.10.2019 року про відмову в взятті ОСОБА_1 на квартирний облік;
-          зобов`язати Кривецьку сільську раду взяти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда 2 групи війни, учасника АТО на квартирний облік в зв`язку з поліпшенням житлових умов в складі сім`ї: ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_2 , з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі.
Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 10 червня 2020  року, прийнятою в порядку адміністративного судочинства, справу передано на розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду та зазначено, що вона може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач в порядку цивільного судочинства подала апеляційну скаргу (до Черкаського апеляційного суду), в якій просить скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 10 червня 2020  року, а справу направити для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач наголошує на тому, що метою позову, поданого до суду першої інстанції є захист саме цивільних прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин. Апелянт наголошує на тому, що позов був поданий саме в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження та встановлено строк до 03 серпня 2020 року, протягом якого учасники справи можуть подати відзив. 
Представником відповідача 31 липня 2020 року отримано Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року, що підтверджується підписом на поштовому повідомленні про вручення поштової кореспонденції.
Однак, станом на час прийняття постанови суду, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України  (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до вимог статті 5 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Пунктом 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Як вбачається з матеріалів справи, що позивач звернулася до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, направленим на поновлення порушеного відповідачем права на житло.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства..
Отже, даний позов направлено на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин та підлягає розгляду в порядку саме цивільного судочинства.
Дана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Стаття 20 КАС регулює питання розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів між місцевими загальними судами як адміністративними судами та окружними адміністративними судами.
У свою чергу, пункт 2 частини першої статті 29 КАС, яким керувався суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, передбачає, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Колегія суддів звертає увагу, що наведені вище норми КАС можуть застосовуватись виключно у спорах у сфері публічно-правових відносин за позовами, поданими в порядку адміністративного судочинства.
Беручи до уваги викладене, не вирішуючи в порядку КАС питання юрисдикції даного спору, оскільки, як зазначалося, позивач звернувся до Маньківського районного суду Черкаської області, як до цивільного загального суду за захистом своїх порушених цивільних прав в порядку цивільного судочинства, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно застосував норми частини другої статті 20, пункту 2 частини першої статті 29 КАС, не з`ясувавши суті та характеру спірних правовідносин, а також виду судочинства, в порядку якого до суду звернувся позивач.
Таким чином, колегія суддів вважає передчасною та такою, що підлягає скасуванню ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 10 червня 2020 року про передачу даної справи до Черкаського окружного адміністративного суду в порядку, визначеному КАС України.
У свою чергу, норми чинного законодавства не визначають порядку дій апеляційного адміністративного суду у разі постановлення місцевим загальним судом першої інстанції рішення за правилами адміністративного судочинства, хоч позов був поданий до суду першої інстанції саме як до цивільного загального суду в порядку цивільного судочинства.
Водночас, норми процесуального законодавства містять заборону відмовляти у розгляді та вирішенні справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
У зв`язку із цим, колегія суддів вирішила скасувати оскаржувану ухвалу, а справу повернути до Маньківського районного суду Черкаської області для її належного розгляду.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно частини першої статті 318 КАС рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що прийнята з порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 246, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 10 червня 2020 року про передачу справи за підсудністю - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя:                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є. І. Мєзєнцев

          В. В. Файдюк