Постанова
Іменем України
 
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 133/23/18
провадження № 61-39818св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Сімоненко В. М.,  
суддів: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач -  товариство з обмеженою відповідальністю «АКВ Українське каолінове товариство»,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АКВ Українське каолінове товариство» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області в складі судді Сєчко В. Л. від 03 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Вінницької області в складі суддів: Зайцева А. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М., від 07 червня 2018 року,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АКВ Українське каолінове товариство» (далі - ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство») про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним запису у трудовій книжці, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
 
Позов обґрунтовано тим, що 15 січня 2015 року позивач був прийнятий на роботу на підставі наказу від 03 січня 2017 року № 1-к на посаду водія навантажувача цеху тарування, пакування, сортування ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство».
 
29 вересня 2017 року він уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України.
 
Наказом генерального директора ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» від 02 жовтня 2017 року № 89-к його звільнено з роботи за  пунктом 3 статті 36 КЗпП України в зв`язку з проходженням військової служби у Збройних Силах України за контрактом. Копія наказу була надана позивачу 05 грудня 2017 року.  
 
Позивач зазначав, що його звільнення є незаконним, адже на нього поширюються гарантії визначені статтею 119 КЗпП України і положення даної норми поширюється не тільки на осіб, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час демобілізації, але і на тих, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці. Вказував, що особливий період розпочався з 18 березня 2014 року і на даний час не завершився, обґрунтовуючи своє твердження Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та на роз`яснення Ради національної безпеки та оборони України та Генерального штабу Збройних сил щодо особливого періоду.
 
У зв`язку із незаконним звільненням, посилався на те, що йому було спричинено моральні страждання, які виражаються у втраті нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, які він оцінює в 10 000 грн. 
 
Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним і скасувати наказ генерального директора ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» від 02 жовтня 2017 року № 89-к про звільнення ОСОБА_1 ; визнати недійсним запис у трудовій книжці від 02 жовтня 2017 року за                   № 89-к про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на роботі; стягнути з ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 жовтня 2017 року до дня поновлення на роботі; стягнути з ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області                       від 03 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано пункт 1 наказу № 89-к від 02 жовтня           2017 генерального директора ТОВ «АВК Українське каолінове товариство» в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи за пунктом 3 статті 36 КЗпП України в зв`язку з проходженням військової служби у Збройних Силах України за контрактам, та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді водія навантажувача цеху тарування, пакування, сортування ТОВ «АВК Українське каолінове товариство».
Стягнуто з ТОВ «АВК Українське каолінове товариство» на користь ОСОБА_1 30 751,72 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 жовтня 2017 року по 03 березня 2018 року, провівши перерахунок з урахування раніше виплачених сум. 
Стягнуто з ТОВ «АВК Українське каолінове товариство» на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «АВК Українське каолінове товариство» на корить держави         1 762 грн судового збору. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час укладення позивачем контракту набрало чинності рішення Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. На час укладення з позивачем спірного контракту існувала кризова ситуація, що загрожувала національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені рішенням Ради національної безпеки та оборони України, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України. Таким чином, на позивача поширюються гарантії, визначені частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України. Гарантії, передбачені частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а, отже, при звільненні з роботи були порушені права позивача.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» залишено без задоволення. Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 березня 2018 року в даній справі залишено без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.Особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Указ Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні-жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.   
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позову в повному обсязі.   
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про часткове задоволення позову. Суди не врахували, що згідно  визначення особливого періоду, що міститься в нормативно-правових актах, яке визначає його початок та період дії, особливий період в Україні діяв                   з 18 березня 2014 року по 02 травня 2014 року, з 7 травня 2014 року                        по 21 червня 2014 року, з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року і                    з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Крім того, в контракті на проходження військової служби передбачено, що строк його дії становить шість місяців та додатково зазначено, що в разі настання особливого         періоду - понад установлений строк контракту. Отже, положеннями спірного контракту визначено, що на момент його укладення особливий період не діє. Станом на момент укладення спірного контракту особливий період не діяв, мобілізація не проводилася, так як остання мобілізація закінчилася 22 серпня 2015 року, режим кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи воєнний стан не були запроваджені, а, відтак, на його думку, на позивача не поширюються гарантії, визначені статтею 119 КЗпП України. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У вересня 2018 року  ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. У відзиві на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції. 
 
У вересні 2018 року справу передано судді-доповідачу Синельникову Є. В.
 
13 квітня 2020 року відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи. 
 
13 квітня 2020 року згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу визначено розглядати у колегії суддів:            Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М. - та передано судді-доповідачу.
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи в складі п`яти суддів.  
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що 15 січня 2015 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу на підставі наказу від 03 січня 2017 року № 1-к на посаду водія навантажувача цеху тарування, пакування, сортування ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство».
 
29 вересня 2017 року ОСОБА_1 уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України.
 
Наказом ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» від 02 жовтня 2017 року № 89 к ОСОБА_1 звільнено з роботи за пунктом 3 статті 36 КЗпП України в зв`язку з проходженням військової служби у Збройних Силах України за контрактом.  
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною третього статті 119 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
 
Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
 
Судами установлено, 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, за умовами частини третьої цього контракту він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
 
Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
 
Указ Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що ОСОБА_1 звільнений з порушенням трудового законодавства та без законних підстав, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, поновлення позивача на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення визначеного судами попередніх інстанцій моральної шкоди.
 
Такі висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27 травня 2020 року в справі № 180/1040/18 (провадження       № 61-574св19), в постанові від 09 червня 2020 року в справі № 385/993/17  (провадження № 61-37424св18) та інших постановах.  
 
Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості оскаржених рішень  спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі  № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня                    2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. 
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
 
Доводи касаційної скарги не узгоджуються із дослідженими судами попередніх інстанцій матеріалами справи, які не містять належних та допустимих доказів, які беззаперечно підтверджували б обставини, якими обґрунтовано вимоги скаржника. 
 
Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
 
Доводи касаційної скарги в частині визначення судами моральної шкоди, яка підлягає стягненню висновків судів не спростовують, оскільки суди з наведенням відповідних мотивів встановили підстави завдання позивачу указаної шкоди у визначеному розмірі. Висновки судів про те, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з порушенням відповідачем його прав на працю та протиправним звільненням є обґрунтованими. Згідно вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд не має повноважень переоцінювати докази, які з дотриманням вимог закону оцінені судами попередніх інстанцій.  
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.   
 
Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
Рішення судів містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АКВ Українське каолінове товариство» залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області                          від 03 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2018 року залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.. 
 
Головуючий                                                                                              В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                        С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                     Є. В. Петров
 
                                                                                                                 І. М. Фаловська  
 
                                                                                                                  С. П. Штелик