КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 372/2779/18                                                                    Головуючий у суді І інстанції Тиханський О.Б.
Провадження № 22-ц/824/6088/2020                                                Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
29 липня 2020 року                                                                     м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до громадської організації «Комплекс-5», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання неправомочними позачергових загальних зборів, визнання недійними протоколу та рішення позачергових загальних зборів,
 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 липня 2018 року за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 69 відбулися позачергові загальні збори членів громадської організації «Комплекс-5» (далі - ГО «Комплекс-5»), про що свідчить протокол № 2/18. На переконання позивача, зазначені позачергові загальні збори мають бути визнані неправомочними, а протокол і рішення даних зборів - недійсними на тій підставі, що ці збори були скликані з порушенням порядку скликання позачергових зборів, проведені за відсутності кворуму, без перевірки повноважень представників, а також за участі осіб, які не були членами ГО «Комплекс-5».
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року у задоволенні позовувідмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем недоведені факти порушень норм чинного законодавства при скликані позачергових загальних зборів членів ГО «Комплекс-5», які відбулися 23 липня 2018 року, та недотримання при їх проведенні положень статуту відповідача, а також того, що ОСОБА_2 був прийнятий у члени громадської організації всупереч положенням даного статуту за відсутності волевиявлення більшості її членів та/або їх уповноважених представників.
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач через свого представника - адвоката Братанова Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Як на підставу своїх вимог посилається на те, що  ОСОБА_3 , яка через свого представника ОСОБА_4 приймала участь у скликанні і роботі позачергових загальних зборів членів ГО «Комплекс-5», не є членом цієї організації, оскільки не подавала відповідну заяву та не приймалося рішення загальних зборів членів організації про її прийом до членів організації. Тобто, ОСОБА_3 ані особисто, ані через представника, не мала права на скликання позачергових загальних зборів членів організації, на приймання участі та права голосу на них. Крім того, з тексту довіреності  ОСОБА_5 вбачається, що остання не надавала ОСОБА_6 як її представнику повноважень представляти інтереси в ГО «Комплекс-5» та приймати участь в роботі чергових чи позачергових загальних зборів членів організації. Таким чином, в роботі позачергових загальних зборів членів ГО «Комплекс-5», які відбулися 23 липня 2018 року, приймали участь лише двоє членів організації, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що є менше половини від загальної кількості членів організації.
Судом першої інстанції не враховано, що згода на прийняття нового члену до організації, надається рішенням загальних зборів, як вищим органом управління, а саме по собі перебування у власності особи житлового будинку, який розташований на території житлового комплексу, не є єдиною умовою набуття членства в організації. При цьому статутом визначено умови взаємодії між організацією та власником житлового будинку, який не є членом організації. В період проведення оскаржуваних позачергових загальних зборів, головою правління був ОСОБА_9 , він володів інформацією щодо членів організації, тому надана ним довідка відповідає дійсності та повинна була взята до уваги судом та оцінена ним під час ухвалення оскаржуваного рішення. Крім того, в протоколі позачергових загальних зборів членів ГО «Комплекс-5» від 23 липня 2018 рокуі в рішенні цих зборів, відсутній підпис саме голови правління, яким на той час був ОСОБА_9 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Кіян А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Як на підставу своїх заперечень посилається на те, що місцевий суд провів досить детальний аналіз усіх доводів позивача, які були викладені в позовній заяві, та обґрунтовано виходив з того, що під час розгляду спору про членство в громадській організації ОСОБА_2 не було надано доказів про те, що позачергові загальні збори були скликані з порушеннями, оскільки скликались вони на вимогу більш як 20 % членів організації та участь у них приймали більш як 50 % членів організації, зокрема чотири з шести. Суд не погодився із доводами позивача відносно відсутності у ОСОБА_3 статусу члена ГО «Комплекс-5» та відхилив посилання на відсутність у ОСОБА_10 достатнього обсягу повноважень на представництво інтересів члена ОСОБА_5 .Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні були наведені мотиви щодо відхилення кожного з доводів позивача, а в апеляційній скарзі представник позивача намагається переоцінити обставини на свою користь (сторону), як вигідно йому.
Відзив на апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_2 до суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
За правилом частини першої, другої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17 жовтня 2018 року ГО «Комплекс-5» була створена 22 вересня 2003 року як юридична особа та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі. Керівник - ОСОБА_11 .
ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та членом ГО «Комплекс-5».
23 липня 2018 року позачерговими загальними зборами членів ГО «Комплекс-5» були прийняті рішення, якими: обрано головою загальних зборів члена ГО «Комплекс-5» ОСОБА_8, а секретарем - ОСОБА_12 ; прийнято у члени ГО «Комплекс-5» ОСОБА_2 , власника будинку по АДРЕСА_3 на підставі заяви; з урахуванням прийнятих рішень уповноважено ОСОБА_8 та ОСОБА_12 представляти ГО «Комплекс-5» для здійснення державної реєстрації змін до відомостей про ГО «Комплекс-5», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Всі прийняті рішення оформлені протоколом № 2/18 від 23 липня 2018 року, з якого слідує, що збори відкрились о 10 год. 00 хв. та на них були присутні чотири члени ГО «Комплекс-5», а саме: ОСОБА_8 - особисто; ОСОБА_7 - особисто; ОСОБА_13 - через представника за довіреністю ОСОБА_10 ; ОСОБА_3 - через представника за довіреністю ОСОБА_12 . Також серед запрошених був присутній ОСОБА_2 , який подав 30 листопада 2017 року голові правління ГО «Комплекс-5» заяву про його прийняття в члени організації та який не приймав участі у голосуванні.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як член ГО «Комплекс-5», просив визнати неправомочними позачергові загальні збори членів цієї громадської організації від 23 липня 2018 року, які відбулися за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул. Старокиївська, 69 ; визнати недійним протокол № 2/18 та рішення зазначених зборів від 23 липня 2018 року.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.
За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.
За змістом частин першої - третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
За змістом статей 83, 85, 86 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, установлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.
Згідно з частинами першою та третьою статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Аналіз частин першої та другої статті 55 ГК України свідчить про те, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).
Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).
На час заснування та реєстрації громадської організації «Комплекс-5» як юридичної особи був чинним Закон України «Про об`єднання громадян», статтею 1 якого було встановлено, що об`єднанням громадян є добровільне громадське формування, створене на основі єдності інтересів для спільної реалізації громадянами своїх прав і свобод. Об`єднання громадян, незалежно від назви (рух, конгрес, асоціація, фонд, спілка тощо) відповідно до цього Закону визнається політичною партією або громадською організацією. Дія цього Закону не поширюється на релігійні, кооперативні організації, об`єднання громадян, що мають основною метою одержання прибутків, комерційні фонди, органи місцевого та регіонального самоврядування (в тому числі ради і комітети мікрорайонів, будинкові, вуличні, квартальні, сільські, селищні комітети), органи громадської самодіяльності (народні дружини, товариські суди тощо), інші об`єднання громадян, порядок створення і діяльності яких визначається відповідним законодавством.
Закон України «Про об`єднання громадян» втратив чинність з 1 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про громадські об`єднання», статтею 1 якого встановлено, що громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадська спілка - це громадське об`єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень статуту відповідача, затвердженого установчими зборами ГО «Комплекс-5» від 20 липня 2011 року та зареєстрованого виконавчим комітетом Козинської селищної ради 11 жовтня 2011 року, ГО «Комплекс-5» є неприбутковою громадською організацією, створеною внаслідок вільного волевиявлення громадян - власників житлових будинків, що об`єдналися на підставі спільних інтересів, і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об`єднання. Організація є юридичною особою, яка набуває цього статусу з дня реєстрації. Організація має право від свого імені укладати угоди, договори набувати майнові права та особисті немайнові права та нести обов`язки, пов`язані з її діяльністю, бути стороною в суді, у тому числі господарському. Організація може здійснювати господарську діяльність лише для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладання договорів з фізичними чи юридичними особами. Метою створення організації є забезпечення захисту прав його членів, відповідно до пункту 11.1 цього статуту, та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Органами управління організації є загальні збори його членів, правління та ревізійна комісія організації. Вищим органом управління організації є загальні збори. Членство в організації є добровільним і може набуватися одночасно зі створенням організації при проведенні установчих зборів, а також індивідуально на основі письмової заяви власника житлового будинку, за згодою організації, у будь-який момент після його створення. Членство в організації розпочинається на підставі подання письмової заяви власника житлового будинку. Порядок прийняття до організації визначається загальними зборами.
Таким чином, громадська організація незалежно від напряму її діяльності є юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.
За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.
Члени громадської організації незалежно від напряму її діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та громадською організацією, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 травня 2018 року у справі № 916/978/17 (провадження № 12-100гс18); від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19); від 9 жовтня 2019 року у справі № 361/1478/17 (провадження № 14-301цс19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 390/1229/18 (провадження № 61-16409св19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 175/4725/15 (провадження №  61-42803св18) та інших постановах суду касаційної інстанції, прийнятих у 2020 році за результатом розгляду справ, які виникають у спорах не лише господарського товариства з його учасниками (засновниками, акціонерами, членами), але й інших юридичних осіб з їхніми учасниками (засновниками, акціонерами, членами), якщо такий спір пов`язаний, зокрема, з діяльністю відповідної юридичної особи й управлінням нею (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 478/2192/13-ц).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи слідує, що позивач як член громадської організації, відповідно до статуту та чинного законодавства, має у ньому корпоративні права, порушенням яких, а саме брати участь в управлінні громадською організацією щодо прийняття у її члени фізичної особи, обґрунтовано позовні вимоги.
Враховуючи те, що ГО «Комплекс-5» відповідно до статуту та чинного законодавства є господарською організацією, а спір у цій справі виник у межах господарських правовідносин з управління діяльністю відповідача у зв`язку з порушенням прав члена організації щодо порядку управління нею, тому розгляд цього спору повинен відбуватися за правилами господарського судочинства.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст позовних вимог і не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За таких обставин суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої, другої статті 377 ЦПК України, оскільки заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.
На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (провадження № 14-524цс19), колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити  ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись статтями 255, 256, 367, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1  до громадської організації «Комплекс-5», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання неправомочними позачергових загальних зборів, визнання недійними протоколу та рішення позачергових загальних зборівзакрити.
Роз`яснити  ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                             Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                                        С.А. Голуб

                                                                                                                   Д.О. Таргоній