ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року	Львів	Справа № 1340/5424/18 пров. № А/857/6597/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Шинкар Т.І., Большакової О.О.,
за участю секретаря судового засідання                    Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року (головуючий суддя Гавдик З.В., м. Львів, повний текст складено 21.04.2020) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» до виконавчого комітету Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівська міська рада, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в яком просило  визнати протиправними і скасувати рішення.-
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» оскаржило його в апеляційному порядку вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані та недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими внаслідок чого висновки суду не відповідають обставинам справи і судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції встановлені такі фактичні обставини, що підтверджені відповідними доказами:
26.07.2006 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 (третя особа -2) укладено договір купівлі-продажу складу № 1 ПММ площею 164.2 кв. м., а 18.10.2006 договір міни нерухомого майна на цінні папери, згідно з яким третя особа-2 набув право власності на 15/100 частин адміністративного корпусу «Б-3» загальною площею приміщень 98.7 кв. м. і механічний цех площею 555.3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .
18.10.2006 між позивачем та Львівською міською радою (третя особа-1) були укладені договори оренди землі, згідно з яким позивач прийняв у оренду терміном на 5 років для обслуговування виробничих будівель і споруд земельні ділянки площею 1.3162 га та площею 1.2284 га за адресою: АДРЕСА_1 на термін 5-ть років до 10.05.2012 без права нового будівництва.
           15.12.2011 ухвалою третьої особи-1 за № 1048 третій особі-2 погоджено місце розташування та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 , для обслуговування виробничих будівель за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики оборони та іншого призначення без права нового будівництва.
           23.05.2010 листом № 2401-2вих-509 третій особі-2 управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради надано висновок про наявність містобудівельних обмежень щодо корис тування земельною ділянкою згідно з яким: -дозволяється капітальний ремонт та реконструкція поза межами червоних ліній вулиць, при умові дотримання вимог Закону України «Про регулювання містобуді вної діяльності» без права нового будівництва.
           28.04.2017 між третьою особою-1 та третьою особою-2 укладений договір оренди земельної ділянки площею 0.2464 га за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з умовами якого:
- Пункт 15. - ділянка передається в оренду для обслуговування виробничих будівель;
- Пункт 26. - на орендовану земельну ділянку встановлено обмеження (обтяження та інші права третіх осіб згідно з висновком про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою управління архітектури від 23.05.2012 р. № 2401-2вих-509 та висновку управ ління Держкомзему у м. Львові від 16.07.2012 р.;
- Пункт 30. - орендар має право за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому зако нодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження;
- Пункт 31. - орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження).
           19.01.2018 рішенням № 72 виконавчого комітету Львівської міської ради (відповідача-1) затверджені містобудівельні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво третьою особою-2 адміністративного будинку за адре сою: м. Львів, вул. Зелена, 253 - нове будівництво.
У вказаному рішенні в порушення вимог чинного містобудівельного законодавства, відсутня вказівка щодо організації та облаштування заїзду (проїзду) до проектованого об`єкту будівництва, яке здійснює третя особа - 2.
Весною 2018 року третьою особою-2 без відповідних дозволів розпочаті підготовчі та будівельні роботи за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 253, що змусило позивача звернутися з відповідними запитами до Інспекції ДАБК у м. Львові (відповідач-2) та третьої особи-1.
12.07.2018 листом № 2401-3700, начальник Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради надав на запит позивача належно посвідчену копію рішення ви конавчого комітету Львівської міської ради № 72 від 19.01.2018 р.
13.07.2018 листом № 0006-2470 начальник Інспекції ДАБК у м. Львові повідомив, що станом на дату надання цього листа у Єдиному державному реєстрі документів, що надають право на виконання під готовчих та будівельних робіт відсутні відомості щодо документів, які дають право на виконання буді вельних робіт за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 253.
07.08.2018 третій особі-2 відповідачем-2 видано дозвіл № ЛВ 112182191148 на виконання будівельних робіт - вид будівництва - нове будівництво - будівництво адміністративного будинку на вул. Зеленій, 253 у м. Львові.
18.09.2018 листом № 0006-3297 начальник Інспекції ДАБК у м. Львові повідомив, що інспекцією проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті - будівництво адміністративного будинку на вул. Зеленій, 253 і порушень законодавства не виявлено.
Вважає, що надання відповідачем-1 третій особі-2 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва та відповідачем-2 дозволу на будівництво адміністративного будинку могло мати місце виключно за письмовою згодою Львівської міської ради шляхом внесення змін у договір оре нди землі від 28.04.2017, оскільки, це є зміною умов договору неналежною стороною.
Затверджені відповідачем-1 містобудівні умови та обмеженнях для проектування об`єкта будівництва - адміністративного будинку за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 253,не відповідають містобудівній документації і суперечать обмеженням, встановленим у висновку управління архітектури від 253.0.2012 № 2401-2вих-509, який є істотною умовою договору оренди землі від 28.04.2017.
Прийняттям оскаржуваного рішення відповідач-1 фактично змінив умови договору оренди від 28.04.2017, укладеного між третьою особою-1 та третьою особою-2,чим перевищив надані йому зако нодавством України та Львівською міською радою повноваження, оскільки, відповідно до чинного за конодавства України, регулювання земельних відносин, в т.ч. укладення договорів оренди землі, зміна їхніх умов віднесені до виключної компетенції ради, як орендодавця, а не її виконкому.
Внаслідок протиправних і незаконних дій відповідачів та в результаті ведення будівельних робіт третьою особою-2, порушено законні права та інтереси позивача й завдано йому матеріальну і моральну (немайнову) шкоду шляхом використання і знищення третьою особою-2 асфальтобетонного замощення, яке є власністю позивача, зелених насаджень та іншого майна, що стало причиною багатьох судових спорів між позивачем і третьою особою-2 та визнається ним й відповідачами.
Суд першої інстанції зазначивши в оскаржуваному рішенні, що, оскільки ні позивач, ні відповідачі не є стороною договору оренди земельної ділянки, укладеного 28.04.2017 р. між третьою особою-1 та третьою особою-2 прийшов до висновку, що позивачем не спростовано, що земельна ділянка, де планується будівництво належить до категорії земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення, знаходиться у зоні В-2 - зона, передбачена для виробництва II класу шкідливості, згідно Плану зонування території м. Львова відповідно до якого до переважних видів забудови земельної ділянки належать виробничі і промислові підприємства, технологічні об`єкти та установки: нафтової та газової промисловості; підприємства, окремі будівлі і споруди з виробництвами нижчого класу шкідливості відносно основного виробництва (крім складів продовольства і продовольчої сировини, а до супутніх видів забудови та іншого використання земельних ділянок належать, зокрема, адміністративні організації, офіси, контори).
При тому, суд свідомо уникає дослідження і аналізу того факту, що на дату укладення договору оренди була чинною ухвала від 18.09.2014 № 3840 третьої особи-1 «Про затвердження Плану зонування Франківського та Сихівського районів» пунктом 2.3 якої було встановлено, що надання вихідних даних на проектування об`єктів містобудування, відведення нових земельних ділянок та зміну цільового призначення раніше відведених земельних ділянок відповідно до прийнятих рішень містобудівної документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» та іншої затвердженої містобудівної документації, які не передбачали будівництва на земельних ділянках зони В-2 супутніх видів забудови та іншого використання земельних ділянок, зокрема, адміністративні організації, офіси, контори.
Тільки через два місяці після укладення 28.04.2017 між третьою особою-1 і третьою особою - 2 договору оренди землі, ухвалою № 2162 від 29.06.2017 р. третьої особи-1 були внесені зміни до ухвали від 18.09.2014 р. № 3840 третьої особи -1, згідно з якою на земельних ділянках зони В-2 були дозволені супутні види забудови та іншого використання земельних ділянок, зокрема, адміністративні організації, офіси, контори.
У зв`язку з прийняття третьою особою-1 ухвали, № 2162 від 29.06.2017 сторони не вносили змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного 28.04.2017 між третьою особою-1 та третьою особою - 2, і докази протилежного відсутні.
Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (ст. 26), а до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ст. 31) та підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу),а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.
Пунктом 3 частини 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що містобудівні умови та обмеження містять відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на мі сцевому рівні.
Як вбачається із обставин спору та наявних в матеріалах справи доказів, цільове та функціональне призначення земельної ділянки згідно з договором оренди від 28.04.2017 -умова використання земельної ділянки: -для обслуговування виробничих будівель (п. 15 договору), землі промисловості. Нове будівництво не передбачалося і для його здійснення згідно з п. 30 договору тільки за письмовою згодою орендодавця й у встановленому законодавством порядку орендар може зводити будівлі та споруди.
Відповідна норма передбачена і в ст. 25 Законом України «Про оренду землі» згідно з якою орендар земельної ділянки має право: за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження.
Однак, як вбачається із обставин спору та наявних в матеріалах справи доказів така письмова зго да орендодавця третьої особи-1 відсутня і вона її не надавала.
Згідно зі ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право ви конувати будівельні роботи після видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, а виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом.
Як вбачається із обставин спору, та наявних в матеріалах справи доказів, третя особа - 2 розпочала будівельні роботи весною 2018 р., а дозвіл на виконання будівельних робіт було видано в кінці літа 2018 р.
Законом України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є відповідні ради в межах повноважень, визначених законом (ст. 4), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13).
Згідно зі ст. 654.ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Аналогічна норма міститься і в ст. 30 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.
За вказаних вище обставин спору, матеріалів справи, норм законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, очевидним є висновок про протиправність рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 р. у справі № 1340/5424/18.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2006, згідно з договором купівлі-продажу укладеного між ТОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» (продавець) та гр. ОСОБА_1 (покупець), продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв відповідно до умов договору будівлю складу загальною площею 164,2 кв. м., що позначена в плані земельної ділянки літерою «З-1», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
15.12.2011 ухвалою Львівської міської ради за № 1048 погоджено ФО-П ОСОБА_1 місце розташування земельних ділянок та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 для обслуговування виробничих будівель за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого признання за функцією використання – землі промисловості.
10.11.2016 ухвалою Львівської міської ради за № 1228 вилучено за згодою з користування приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне підприємство побуту» земельні ділянки площею 0,2464 га і площею 0,0268 га на АДРЕСА_1 ; затверджено фізичній особі – підприємцю ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на АДРЕСА_1 для обслуговування виробничих будівель за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого признання за функцією використання – землі промисловості: площею 0,2464 га в оренду терміном на 10 років, площею 0,0268 га в оренду терміном на 5 років.
28.04.2017 Львівська міська рада (орендодавець) на підставі ухвали Львівської міської ради від 10.11.2016 року № 1228 «Про затвердження фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на АДРЕСА_1 » надала, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (орендар) прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 для обслуговування виробничих будівель і споруд.
19.01.2018 Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради за № 72 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво ФО-П ОСОБА_1 адміністративного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
07.08.2018 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові – видано ФО-П ОСОБА_1 дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ 112182191148, на будівництво адміністративного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вид будівництва - нове будівництво, код об`єкта – 1220.9.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що згідно з ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією;
Згідно з ст. 29 цього Закону основними складовими вихідних даних є:
1) містобудівні умови та обмеження;
2) технічні умови;
3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови, обмеження та технічні умови для проектування об`єктів будівництва в рамках здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, можуть надаватися приватному партнеру, концесіонеру на підставі документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, виданого підприємству, установі, організації, що є балансоутримувачем майна, що передається у концесію, за умови, що така земельна ділянка (або її частина) відповідно до положень договору необхідна для здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.
Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги».
Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.
Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.
Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).
Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.
Містобудівні умови та обмеження містять: 1) назву об`єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта; 2) інформацію про замовника; 3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні; 4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах; 5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; 6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону); 7) мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд; 8) планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони); 9) охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.
Перелік зазначених умов є вичерпним.
Надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.
Відомості про надані містобудівні умови та обмеження підлягають внесенню до реєстру містобудівних умов та обмежень, який веде відповідний уповноважений орган містобудування та архітектури.
Порядок ведення реєстру містобудівних умов та обмежень визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Доступ користувачів до даних реєстру містобудівних умов та обмежень здійснюється безоплатно через офіційний веб-сайт уповноваженого органу містобудування та архітектури.
Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.
Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.
Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам; 3) за рішенням суду.
У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.
Завдання на проектування об`єктів будівництва складається і затверджується замовником за погодженням із проектувальником.
Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об`єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень.
Згідно з ст. 37 цього ж Закону:
Право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
Дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
За наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.
Для отримання дозволу подається заява, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія розпорядчого документа щодо комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду у разі здійснення комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності (замість копії документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою); 3) проектна документація на будівництво, розроблена та затверджена в установленому законодавством порядку; 4) копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або згода його власника (співвласників), засвідчена у встановленому законодавством порядку, на проведення будівельних робіт у разі здійснення реконструкції, реставрації чи капітального ремонту; 5) копії документів про призначення осіб, відповідальних за виконання будівельних робіт, та осіб, які здійснюють авторський і технічний нагляд; 5-1) інформація про інженера-консультанта (у разі його залучення); 6) інформація про ліцензію, що дає право на виконання будівельних робіт, та кваліфікаційні сертифікати; 7) результати оцінки впливу на довкілля у випадках, визначених Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».
Копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, копія договору суперфіцію або копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, не подається у разі, якщо державна реєстрація такого права здійснювалася у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У цьому випадку інформація про документ, який посвідчує відповідне речове право, зазначається у заяві про видачу дозволу на виконання будівельних робіт.
Видача дозволу на виконання будівельних робіт здійснюється з використанням Реєстру будівельної діяльності. У заяві про видачу дозволу на виконання будівельних робіт та у Реєстрі будівельної діяльності зазначається, зокрема, така інформація: 1) кадастровий номер земельної ділянки (для земельних ділянок, право власності чи користування на які виникло до 2004 року, а також земель, що використовуються для будівництва об`єктів на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування відповідно до частини четвертої статті 34 цього Закону та частини першої статті 12-1 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», - за його наявності); 2) реєстраційний номер містобудівних умов та обмежень, технічних умов у Реєстрі будівельної діяльності; 3) реєстраційний номер звіту про результати експертизи проектної документації на будівництво об`єкта в Реєстрі будівельної діяльності; 4) реєстраційний номер енергетичного сертифіката в Реєстрі будівельної діяльності; 5) ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) (у заяві про видачу дозволу зазначається для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) до подання заяви); 6) відомості про складові частини об`єкта (квартири, вбудовані чи вбудовано-прибудовані житлові та нежитлові приміщення в будинку, будівлі, споруді, гаражні бокси, машиномісця, інші житлові та нежитлові приміщення, які після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійними об`єктами нерухомого майна).
У день виготовлення з використанням Реєстру будівельної діяльності дозволу на виконання будівельних робіт програмні засоби електронної системи забезпечують автоматичне направлення до органу з присвоєння адреси повідомлення про необхідність присвоєння адреси об`єкту нового будівництва.
Форма дозволу на виконання будівельних робіт, форма заяви, що подається для його отримання, форма відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, порядок видачі та анулювання дозволу на виконання будівельних робіт визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відмова у видачі дозволу на виконання будівельних робіт видається заявнику в письмовому вигляді з відповідним обґрунтуванням у строк, передбачений для видачі дозволу.
Підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт є: 1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу; 2) невідповідність поданих документів вимогам законодавства; 3) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; 4) результати оцінки впливу на довкілля у випадках, визначених Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».
Рішення про видачу або анулювання дозволу на виконання будівельних робіт може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права видачі дозволу), або оскаржено до суду.
У разі якщо в установлений цією статтею строк органом державного архітектурно-будівельного контролю не видано дозвіл на виконання будівельних робіт або відмову в його видачі, замовник звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, для вжиття протягом десяти робочих днів заходів, пов`язаних з видачою зазначеного дозволу або відмовою в його видачі. У разі якщо протягом зазначеного строку не буде видано дозвіл на виконання будівельних робіт або відмову в його видачі, право на виконання будівельних робіт виникає на десятий робочий день з дня реєстрації письмового звернення, направленого рекомендованим листом до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а дозвіл вважається виданим.
Дозвіл на виконання будівельних робіт може бути анульовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі: 1) подання замовником заяви про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт; 2) наявності відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; 3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об`єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об`єкта, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю; 4) скасування містобудівних умов та обмежень; 5) систематичного (два і більше разів підряд) перешкоджання проведенню перевірки посадовими особами органу державного архітектурно-будівельного контролю.
У разі якщо право на будівництво об`єкта передано іншому замовникові або змінено генерального підрядника чи підрядника (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), а також у разі коригування проектної документації замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю з поданням засвідчених у встановленому порядку копій документів, що підтверджують зазначені зміни. Продовження виконання будівельних робіт без такого повідомлення забороняється.
У разі зміни осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, або відповідальних виконавців робіт замовник повідомляє відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю про такі зміни з поданням засвідчених в установленому порядку копій документів, що підтверджують зазначені зміни, протягом трьох днів з дня їх настання.
З огляду на вказані норми законодавства, правильним є висновок суду першої інстанції, що у  відповідачів не було законних підстав для відмови ФОП ОСОБА_1 у виданні містобудівних умов і обмежень та дозволу на виконання будівельних робіт, при цьому ні позивач, ні відповідачі не є стороною договору укладеного 28.04.2017 між третьою особою-1 та ФО-П ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, яка передана в оренду.
Позивач же в позовній заяві та апеляційній скарзі обґрунтовує свої вимоги, на його думку, протиправними діями ФОП ОСОБА_1 , щодо здійснення будівництва адміністративного корпусу, будову каналізаційного колодязя на земельній ділянці, що перебуває у користуванні позивача, приєднання до каналізаційної системи позивача, без погодження та дозволу позивача використовує та руйнує належне позивачу майно (замощені асфальтно-бетонні площадки, внутрішні шляхи), використовує їх як дороги і проїзди, тощо. Та тим, що договір укладений між третіми особами для обслуговування виробничих будівель з дотриманням обмежень, які полягають в наданні права на здійснення капітального ремонту, реконструкції, а не нового будівництва; орендар має право за згодою орендодавця зводити будівлі та споруди, проте такої згоди орендодавця - Львівської міської ради немає, прийняття спірних рішень могло відбутись лише за письмовою згодою Львівської міської ради шляхом внесення змін у договір оренди землі. Виконком Львівської міської ради перевищив свої повноваження, оскільки укладення договорів оренди землі, зміна їх умов, віднесені до виключеної компетенції ради як орендодавця.
З огляду на вказане, суд першої інстанції підставно вважав, що позов спрямований на захист порушених, на думку позивача, прав у сфері відносин права власності (знищення та пошкодження майна позивача при виконання будівельних робі) та земельних відносин. Однак вказані підстави, не є належними та допустимими доказами протиправності спірних рішень, і більше того виникли вже після прийняття спірних рішень.
Отже, відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», звернутися із заявою про отримання містобудівних умов та обмежень може лише особа, яка має намір здійснити будівництво, та після їх отримання в такої особи виникає право на розроблення на підставі виданих містобудівних умов та обмежень проектної документації об`єкта будівництва та здійснення самого будівництва. Між особою, яка звернулась із заявою про надання містобудівних умов та обмежень, та відповідним спеціально уповноваженим органом, до якого вона звернулась, виникають публічно-правові відносини у зв`язку з прийняттям рішення, в даній спірній ситуації за № 72 від 19.01.2018, який являє собою правовий акт індивідуальної дії, оскільки породжує певні права для цієї особи та встановлюють вимоги, які така особа зобов`язана дотримуватись при здійсненні будівництва.
При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що при поданні заяви про видачу містобудівних умов та обмежень, заявником було надано усі необхідні документи для отримання адміністративної послуги і дотримано порядок та спосіб їх подання відповідно до інформаційної картки адміністративної послуги - надання містобудівних умов та обмежень на реконструкцію, реставрацію об`єктів архітектури і містобудування, затвердженої рішенням виконкому від 16.03.2015 за № 219. Відповідачем не було виявлено недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці.
Крім того судом першої інстанції правильно враховано, що позивачем не спростовано, що земельна ділянка, де планується будівництво належить до категорії земель – землі промисловості, транспорту, зв`язку енергетики, оборони та іншого призначення, знаходиться у зоні В-2 – зона, передбачена для виробництва ІІ класу шкідливості згідно Плану зонування території м. Львова. До переважних видів забудови земельної ділянки належать виробничі і промислові підприємства, технологічні об`єкти та установки: нафтової та газової промисловості; підприємства, окремі будівлі і споруди з виробництвами нижчого класу шкідливості відносно основного виробництва (крім складів продовольства і продовольчої сировини). До супутніх видів забудови та іншого використання земельних ділянок належать, зокрема, адміністративні організації, офіси, контори. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Львівської міської ради  № 2162 від 29.06.2017 були внесені зміни до ухвали ради від 18.09.2014 р. № 3840, згідно з якою на земельних ділянках зони В-2 були дозволені супутні види забудови та іншого використання земельних ділянок, зокрема, адміністративні організації, офіси, контори. А отже на час прийняття оскаржуваних позивачем рішень обмежень на існувало, та не вимагало обов`язкового внесення змін до договору оренди землі. 
З цих же підстав суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивача про протиправність дозволу на виконання будівельних робіт № ЛВ 112182191148, на будівництво адміністративного будинку.
Позивачем не надано доказів щодо порушення саме його прав, свобод чи інтересів з боку відповідачів у сфері публічно-правових відносин у зв`язку з прийняттям спірних рішень.
Крім того, суд першої інстанції при постановленні рішення зазначив, що у п. 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звертав увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи».
У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».
Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом зобов`язати діяти в належний спосіб.
На підставі частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом пункту 9 частини 5 статті 160 КАС України, у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
У рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 року).
Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.
Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
З огляду на це, суд першої інстанції підставно вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року по справі № 1340/5424/18- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 Т.І. Шинкар
                                                                                          О.О. Большакова
повний текст складено 29.09.2020