ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6125/20 Справа № 171/1834/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 171/1834/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідачка -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу  відповідачки  ОСОБА_1  на рішення Апостолівського  районного суду   Дніпропетровської області від  17 березня  2020  року, яке ухвалено  суддею Чумак Т.А. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 20 березня 2020 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019   року  Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 11 100,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.
ОСОБА_1   взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, унаслідок чого, станом на 31 серпня 2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 215 847,02 грн., яка складається з: 10 542,44 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 205 204,58 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом, 100,00 грн. - нарахованої пені та комісії.
Посилаючись на те, що   позивач має право на власний розсуд розпорядитися своїми позовними вимогами, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 127 659,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10 542,44 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 25.12.2007 року по 30.12.2018 року в розмірі 117 116,63 грн., а також судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Договором б/н від 25.12.2007 року на загальну суму 127 659,07 грн., де заборгованість за тілом кредиту 10 542,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 117 116,63 грн., та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 800,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що погоджений розмір ліміту за тілом кредиту становить 800,00 грн., а тому саме ці кошти відповідачка зобов`язана повернути кредитору, а не заявлену до стягнення суму.
Також, відповідачка зазначає, що у підписаній нею Заяві відсутні умови щодо порядку та підстав зміни відсоткової ставки, тоді як банк нарахував відсотки за кредитом у збільшеному розмірі, що суперечить умовам договору та є незаконним. При цьому, на переконання відповідачки, посилання позивача на Умови та Правила банківських послуг є помилковим, оскільки такі Умови нею не підписувалися, а тому вони не можуть вважатися складовою укладеного між сторонами договору, що узгоджується із правовою позицією Верховного суду у справі №355/848/17 від 05.02.2020 року та Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.
Також, відповідачка наголошує на тому, що у підписаній нею Заяві відсутні умови щодо нарахування неустойки, однак позивач включив у розрахунок заборгованості за кредитом пеню та штрафи, що є незаконним.
Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду відзив на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, до якого долучено виписку з Приват24 про рух коштів, яка деталізує стовпчики 4,5 розрахунку заборгованості за кредитом, розрахунок боргу за відсотковою ставкою 3% на місяць та витяг з Приват24 про строк дії карт.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено Кредитний договір б/н від 25 грудня 2007 року, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 11 100,00 грн. на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором,  порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення, у визначеному позивачем розмірі.
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 25.12.2007 року між ЗАТ КБ «ППРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 800,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік із розрахунку 360 днів у році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з визначенням щомісячного платежу в розмірі 7% від суми заборгованості.
Кредитний договір укладено шляхом підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилася, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами Договір про надання банківських послуг (а.с. 12).
ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконувала, в результаті чого, станом на 31 серпня 2019 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунків позивача становить 215 847,02 грн., яка складається з: 10 542,44 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 205 204,58 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом, 100,00 грн. - нарахованої пені та комісії.
Предметом даного спору є стягнення з позичальниці ОСОБА_1 на користь кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за Кредитним договором б/н від 25.12.2007 року, станом на 31 серпня 2019 року, у розмірі 127 659,07 грн., яка складається з наступного: 10 542,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 117 116,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 25.12.2007 року по 30.12.2018 року.
Згідно наданих позивачем доказів, ОСОБА_1 отримала банківські картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , зі строком діє останньої з них до останнього дня серпня 2018 року.
Зазначені обставини фактично не заперечуються відповідачкою ОСОБА_1 , яка оскаржує рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 542,44 грн., виключно з тих підстав, що погоджений кредитний ліміт становить 800,00 грн.
Разом з тим, за приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Колегія суддів звертає увагу, що укладений між сторонами      кредитний договір від 25.12.2007 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, дійсно містить умови щодо встановлення кредитного ліміту у розмірі 800,00 грн., однак згідно виписки з особового рахунку позичальниці ОСОБА_1 остання використала кредитні кошти у загальному розмірі 10 542,44 грн.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, колегія суддів уважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що надані  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідачка ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку та виписки за картковим рахунком, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 25.12.2007 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів у розмірі 10 542,44 грн., виходячи з фактичного використання позичальницею кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за Кредитним договором б/н від 25.12.2007 року у розмірі 10 542,44 грн. і доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за період з 25.12.2007 року по 30.12.2018 року в розмірі 117 116,63 грн., колегія суддів дійшла наступного.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі.  Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України  публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).  Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634  цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договору приєднання розроблені ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
У заяві позичальника від  25.12.2007 року зазначено, що  ОСОБА_1 отримала строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік із розрахунку 360 днів у році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з визначенням щомісячного платежу в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 12 - зворот), тобто сторонами погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами саме у розмірі 36,00% річних, тоді як згідно наданого позивачем розрахунку відсотки нараховано виходячи з відсоткової ставки 36,00%, 30,00%, 24,80% та 43,20% на рік, а тому висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на стягнення відсотків за користування кредитними коштами саме у заявленому розмірі є помилковим та суперечить матеріалам справи, яким суд не надав належної правової оцінки, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення в цій частині.
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
З матеріалів справи слідує, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.
Згідно наданих позивачем доказів, позичальниці видавалися платіжні картки, зі строком дії останньої із них по серпень 2018 року, а тому строк дії даного кредитного договору закінчується в останній день серпня 2018 року, тобто у банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом у період з 25 грудня 2007 року по 31 серпня 2018 року.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. 
З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.
У заяві позичальника від 25 грудня 2007 року зазначена процентна ставка у розмірі 36,00% на рік та заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом за період з 25 грудня 2007 року по 31 грудня 2012 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 36,00% річних, за підрахунком позивача, складає  312,44 грн. (Графа розрахунку заборгованості «Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)»), та колегія суддів не вбачає підстав для зміни розміру нарахованих відсотків за цей період, оскільки правильність проведених АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахувань судом перевірено та такий розрахунок відповідає умовам Кредитного договору б/н від 25.12.2007 року.
У період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2015 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховано відсотки виходячи з відсоткової ставки 30,00% та 34,80% на рік, що суперечить умовам Договору б/н від 25.12.2007 року.
Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а тому колегія суддів, зважаючи на те, що визначений позивачем розмір відсоткової ставки у цей період є заниженим та не порушує права відповідачки ОСОБА_1 , як споживача, вважає за можливе стягнути заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі.
Отже, загальна заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом за період з 25 грудня 2007 року по 31 березня 2015 року, з урахуванням сплачених у цей період коштів на погашення заборгованості за відсотками, за підрахунком позивача, складає  300,47 грн. (Графа розрахунку заборгованості «Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)»), і цей розмір відповідачкою не спростовано, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.
Як слідує з матеріалів справи, 29 квітня 2015 року відповідачкою ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення заборгованості за відсотками 300,47 грн. (а.с. 10), у зв`язку з чим заборгованість за відсотками за період з 25 грудня 2007 року по 31 березня 2015 року відсутня.
За період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» проведено нарахування відсотків з використанням ставки 43,20% річних, що не відповідає погодженим сторонами умовам Договору та збільшує відповідальність позичальниці ОСОБА_1 , що є недопустимим.
За період з  01 квітня 2015 року по 31 серпня 2018 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 3 % на місяць (що становить 36,00% на рік), відповідачка ОСОБА_1 , з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, мала сплатити відсотки у розмірі 12 990,96 грн., відповідно до наступного розрахунку, проведеного колегією суддів:
квітень 2015 року - 3% на місяць становить 324,22 грн. (10 807,18 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3);
травень 2015 року - 3% на місяць становить 323,51 грн. (10 783,73 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3);
червень 2015 року - 3% на місяць становить 316,30 грн. (10 543,29 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3);
липень 2015 року - 3% на місяць становить 314,75 грн. (10 491,71 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3);
серпень 2015 року - 3% на місяць становить 320,54 грн. (10 684,78 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3);
вересень 2015 року - 3% на місяць становить 322,19 грн. (10 739,60 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3);
жовтень 2015 року - 3% на місяць становить 316,27 грн. (10 542,44 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3);
з листопада 2015 року по серпень 2018 року заборгованість у розмірі 10 542,44 грн. залишається незмінною, у зв`язку з чим відсотки за користування кредитом за цей період становлять 10 753,18 грн. (3% на місяць становить 316,27 грн. (10 542,44 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 *3) х 34 місяці). 
За відомостями наданими суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2018  року позичальницею ОСОБА_1 сплачено грошові кошти на загальну суму 12 128,14 грн., які банком спрямовувалися на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами (а.с. 5-11 - Графа розрахунку заборгованості за кредитом «Погашені проценти»), а тому ця сума підлягає виключенню із розміру відсотків, які нараховано судом і до стягнення підлягає заборгованість у наступному розмірі: 12 990,96 грн. (нараховані відсотки) - 12 128,14 грн. (сплачені відсотки) = 862,82 грн. (заборгованість за відсотками).
Таким чином, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, за період з 25 грудня 2007 року по 31 серпня 2018   року становить 862,82 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставиться питання про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період, починаючи з квітня 2018 року, тобто після закінчення дії Кредитного договору б/н від 25.12.2007 року.
При цьому, у Заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки після закінчення терміну кредитування, який сторонами визначено до закінчення строку дії картки.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.12.2007 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 25.12.2007 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом    01.10.2019 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту після закінчення строку дії договору, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.12.2007 року, шляхом підписання Заяви позичальника.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 квітня 2018 року по 30 грудня 2018 року.
Слід зауважити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, у зв`язку з чим змінює рішення суду в частині загального розміру заборгованості за кредитом, стягнутого з відповідачки ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1   на користь   АТ КБ «ПРИВАТБАНК»   та зменшує цей розмірі з 1 921,00 грн. до 170,97 грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (1 921,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 8,9 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 170,97 грн.).
Також, колегія суддів стягує з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідачки ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 622,17 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (2881,50 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги) х 91% (задоволені вимоги апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні).
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення   Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2020 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором б/н від 25 грудня 2007 року за період з 25 грудня 2007 року по 30 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк „ПРИВАТБАНК" до  ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за    відсотками    за  Кредитним договором б/н від   25 грудня 2007  року  за період з  25 грудня 2007 року по 30 грудня 2018 року - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за відсотками за Кредитним договором б/н від 25 грудня 2007 року за період з 25 грудня 2007 року по 30 грудня 2018 року, в розмірі 862 (вісімсот шістдесят дві) гривні 82 (вісімдесят дві) копійки.
В задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками - відмовити.
Рішення   Апостолівського  районного суду   Дніпропетровської області від  17 березня  2020  року в частині  розміру загальної заборгованості за кредитом, стягнутої з  ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмірі з 127 659,07 гривень до 11 405 (одинадцяти тисяч чотириста п`яти) гривень 26 (двадцяти шести) копійок.
Рішення   Апостолівського  районного суду   Дніпропетровської області від  17 березня  2020  року  в частині   розміру судових витрат, стягнутих з  ОСОБА_1    на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», змінити, зменшивши цей розмірі з 1 921,00 гривень до 170 (сто сімдесят) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 622 (дві тисячі шістсот двадцять дві) гривні 17 (сімнадцять) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: