П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
24 вересня 2020року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 759/22751/19
Провадження: № 22-ц/824/11300/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"
на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кириленко Т.В.,
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в:
 
У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» (далі- позивач, Банк) звернулосьдо суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 05.03.2014  року, згідно якої отримав кредит у розмірі 75 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ОСОБА_1   взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього станом на 17.10.2019 року виникла заборгованість у розмірі 110 564 грн.,  яка  складається з 74 350,56 грн  тіла кредиту,  30 472,30 грн відсотків за користування кредитом, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 5241,14 грн штрафу (процентна складова). 
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк»заборгованість за договором б/н від 05.03.2014 року в розмірі 74 350,56 грн, судові витрати в розмірі 1921,00 грн, а всього 76271,56 грн.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» подала  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просиласкасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення відсотків та штрафу та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що, укладаючи кредитний договір,  сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов щодо нього, і відповідач, власноручно підписавши анкету-заяву, взяв на себе зобов`язання по його виконанню. Кредитний договір повністю відповідає вимогам цивільного законодавства. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Відповідачем підписано також і паспорт споживчого кредиту, в якому визначена відсоткова ставка та штраф за прострочення платежів. Також відповідач на на підставі підписаної ним заяви ОСОБА_1 отримав картку строком дії до 06/19. Копії вказаних документів долучені до апеляційної скарги з тих підстав, що відповідач до суду першої інстанції не з`являвся, заперечень на позов не подавав, а тому в наданні додаткових доказів необхідності не було.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.
05 березня 2014 року ОСОБА_1  було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Звертаючись до суду позивач послався на те, що ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Задовольняючи позов АТ КБ «Приватбанк» частково, суд першої інстанції виходив із того, щопозивачем не доведено, щоміж сторонами досягнутозгоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 05.03.2014 року, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам та штрафам є необґрунтованими.  При цьому, суд першої інстанції вважав, що анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд  шляхом зобов`язання боржникавиконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).
При перевірці таких висновків суду першої інстанції у контексті доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 05.03.2014 року  ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 75 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків  за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості.
На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви  ОСОБА_1від 05.03.2014 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Питання щодо обставин, які підлягають доказуванню, та достатності наданих суду доказів вирішується судом в ході підготовки справи до розгляду. Районний суд в порушення вимог процесуального закону указаних питань не вирішував.
Тому під час апеляційного розгляду в порядку, визначеному ст. 367 ЦПК України, судом досліджено у якості нових доказів довідку АТ КБ «Приватбанк» про надання кредитної карти ОСОБА_1  (а.с.59); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1  (а.с.60) та копію паспорту споживчого кредиту від 09.07.2018 року (а.с.61-64).  
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» про надання кредитної картки   ОСОБА_1надано банком кредитну картку № НОМЕР_1  від 09 липня 2017 року строком дії до червня 2019 року (а.с.59).
Згідно паспорту споживчого кредиту від 09.07.2018 року, процентна ставка відсотків річних: у пільговий період - 0,00001% річних, поза межами пільгового періоду - 37,2% річних; процентна ставка фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладення додаткової угоди до договору про споживчий кредит); комісія за зняття кредитних коштів у банкоматах і касах будь-якого українського банку або ж іноземного банку, а також за операції з quasi- 3 % від суми операції. Також у паспорті визначено порядок повернення кредиту (проценти та комісія щомісячно, тіло наприкінці строку) та штраф  за прострочення платежів більш ніж 30 днів у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості.
При вирішенні справи районний суд також не звернув уваги на відомості письмових доказів, зокрема, анкети-заяви від 05.03.2014 року (а.с.6) в ході їх оцінки та дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.
Ураховуючи наведене, при вирішенні питання існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування до даних правовідносин слід застосовувати положення статті 634 ЦК України.
З огляду на конкретний зміст даного договору приєднання та дату його укладення - березень 2014 року, колегія суддів доходить висновку про те, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом  ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17), які стосуються правовідносин, що виникли у 2011 році.
На підтвердження своїх вимог щодо стягнення заборгованості АТ КБ «Приват банк» було надано розрахунок заборгованості  ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 05.03.2014 року станом на 17.10.2019 року, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитом складає 110 564 грн.
Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Відомості даного розрахунку узгоджуються із відомостями, що містяться у паспорті про споживчий кредит від  09.07.2018 року (умовами кредитування) (а.с.61-64). Даних на його спростування матеріали справи не містять.
Перевіряючи розмір заборгованості відповідача за договором кредиту від 05.03.2014 року, колегія суддів виходить із того, що строк кредитування за наданим  кредитом згідно довідки про видану  ОСОБА_1 картку закінчився у червні 2019 року (а.с.59).
 У постанові Великої Палати Верховного Судуу справі № 444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.
Після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, правові підстави для стягнення заборгованості по відсотках, нарахованих за період з липня 2019 року по жовтень 2019 року відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме з 01 липня 2019 року.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд, з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.
За таких обставин, ураховуючи той факт, що у даному випадку строк кредитування закінчився у червні 2019 року, стягненню підлягає заборгованість за відсотками, яка утворилась станом на 03.07.2019 року, та визначена у наданому позивачем розрахунку у розмірі  18 179,68 грн (а.с.5 зв.).
Окрім того, як убачається з наданого розрахунку, банк просив стягнути з боржника штраф за прострочення платежів більш ніж 30 днів у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості.
Виходячи із розміру тіла кредиту (74 350,56 грн) та нарахованих відсотків станом на червень 2019 року (18 179,68 грн), процентна складова штрафу складає 4626,51 грн.
Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 97 656,75 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 74 350,56 грн; заборгованість за відсотками - 18 179,68 грн; штрафи - 4626,51  ( 500 + 251, 39 (5% від (74 350,56 грн+18 179,68 грн).
За правилами ч. 1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких підстав, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних про стягнення відсотків та штрафу та ухвалити нове з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення позову, а відтак  апеляційна скарга Крилової О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково.
При ухваленні нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 4 802, 50 грн на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, що розрахований за мінімальною ставкою.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства  Комерційний банк «Приват банк» задовольнити частково.
Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу скасуватита ухвалити в цій частині вимог нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками та штрафів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д)  заборгованість за відсотками за договором №б/н від 05.03.2014 року у розмірі 18 179,68 грн та 4626,51 грн штрафів (фіксована та процентна складова), а всього 22 806,19 (двадцять дві тисячі вісімсот шість) грн. 19 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д)  на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 4 802, 50 (чотири тисячі вісімсот дві) грн 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                    Т.О. Невідома

Судді                                                                                               Д.Р. Гаращенко

     А.А. Пікуль