П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
20 серпня    2020 року                                                                                   місто  Київ
                                                                                                       справа № 369/2875/19
                                                                                     провадження №22-ц/824/7656/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1    
відповідач - ТОВ «Нові Жуляни»
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на  рішення Києво-Святошинського  районного суду Київської області  від 17 березня 2020 року, ухвалене  у складі судді Пінкевича Н.С.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові Жуляни» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2019 року позивач ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Нові Жуляни»  про стягнення  пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру .
Позов обґрунтовано тим, що ним був укладений з відповідачем ТОВ «Крюківщина», на теперішній час ТОВ «Нові Жуляни», договір купівлі-продажу № 38/В2-5 від 7 грудня 2016 року. Предметом цього договору є майнові права на квартиру, які після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку. Позивачем у повному обсязі були дотримані умови укладеного договору, сплачена ціна майнових прав.
Згідно з п.4.2 договору продавець  прийняв на себе зобов`язання забезпечити дійсність проданих покупцю майнових прав на квартиру протягом  строку дії цього договору шляхом забезпечення будівництва об`єкта будівництва та прийняття його в експлуатацію.
Пунктом 2.4 договору встановлено, що орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації - 30 грудня 2017 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього договору.
Строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації за договором наступив 30 березня 2018 року. Однак станом на момент звернення до суду з даним позовом відповідач не ввів об`єкт будівництва до експлуатації.
Відповідно до п.6.2 договору у разі недотримання орієнтовного строку приймання об`єкта будівництва понад три місяці від орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, продавець сплачує пеню покупцю у розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення.
Відповідно до п.6.1 договору  ціна майнових прав на квартиру на момент підписання договору становить 362220,10 грн., що еквівалентно 14317 доларів США.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за  порушення останнім зобов`язань за договором в розмірі 169156 грн.79 коп.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року відмовлено  у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Нові Жуляни» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі посилається на те, що  судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно оцінені докази у справі та неправильно визначено відповідно до встановлених судом обставин правовідносини сторін. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що за аналізом змісту договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 7 грудня 2016 року, укладеного між сторонами, вбачається, що сторони не узгодили всі умови вказаного договору. Також  помилковим є  висновок суду першої інстанції про те, що строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру  конкретно не визначений, оскільки в п.2.4 договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Нові Жуляни» просить рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що  термін об`єкта будівництва до експлуатації в договорі конкретною датою не визначений, а вказана орієнтовна дата, а прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, тому склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ «Нові Жуляни» відсутній. Це виключає можливість застосувати цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені) до відповідача.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 5 травня 2020 року  відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом установлено, що 7 грудня 2016 року між ТОВ «Крюківщина» ( у подальшому перейменовано на ТОВ «Нові Жуляни») та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1.3 договору майнові права на квартиру, які є предметом договору,  після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку.
Відповідно до п.1.5 договору на підтвердження виконання покупцем своїх зобов`язань щодо оплати ціни майнових прав на квартиру, продавець надає покупцю попередню довідку про виконання ним зобов`язань по оплаті ціни майнових прав на квартиру.
Пунктом 3.1 договору визначена ціна майнових прав на квартиру на момент підписання цього договору, яка становить 362220 грн., що в еквіваленті складає 14317 доларів США.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що продавець приймає на себе зобов`язання забезпечити дійсність  проданих покупцю майнових прав на квартиру  протягом строку дії цього договору шляхом забезпечення будівництва об`єкта будівництва та прийняття його в експлуатацію.
Згідно з п.2.4 договору орієнтований строк прийняття Об`єкта будівництва до експлуатації - 30 грудня 2017 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін  прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва на строк до трьох місяців і це не буде важатися порушенням умов цього договору .
Відповідно до п.6.2 договору, у разі недотримання орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва понад 3 місяці в експлуатацію, продавець сплачує пеню покупцю у розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення. За перші три місяці періоду прострочення від орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, пеня не нараховується та не сплачується.
Ухвалюючи рішення про відмову  у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  термін прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначений, замість цього вказана орієнтовна дата,  прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно - правового порушення зі сторони відповідача відсутній, що виключає можливість застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч.1 ст.509 ЦК України визначають, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньо відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплати неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно  із ст.251 ЦК України строком є певний період часу, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого  пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Стаття 252 ЦК України дає визначення строку та терміну, а саме: строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Встановивши, що термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не  визначено, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ "Нові Жуляни»  відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).
Доводи апеляційної скарги про те, що строк та термін виконання зобов`язання визначений  договором, а саме встановлена орієнтовна дата - 30 грудня 2017 року, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі конкретно не визначений, у п.2.4 договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата прийняття об`єкта будівництва до експлуатації. Встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду  від 17 жовтня 2018 року  у справі № 757/39364/15-ц,  у постанові Верховного Суду  від 22 липня 2020 року у справі № 369/6303/19.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                   
Оцінивши в сукупності досліджені судом першої інстанції докази, з`ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для застосування до ТОВ «Нові Жуляни» відповідальності, встановленої п. 6.2 Договору, оскільки ОСОБА_1 не доведено належними доказами досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору та факту неналежного виконання товариством своїх зобов`язань.
Фактично, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка,  на правильність висновків суду  доводи апеляційної скарги не впливають та їх не спростовують. Нових доказів до апеляційної скарги позивачем не надано, підстави для переоцінки доказів, які наявні в матеріалах справи, відсутні.
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
В зв`язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського  районного суду Київської області  від 17 березня 2020 року - залишити без змін.
 Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                   Л.Д. Поливач
 
                                                                                              А.М. Стрижеус