Справа № 991/4542/20
Провадження №11-сс/991/530/20
Слідчий суддя: ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 року                                                                                м. Київ 

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого                                      ОСОБА_2 ,
суддів                                                     ОСОБА_3 , 
                                                ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 , 

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2020 року про повернення скарги ОСОБА_6 , на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України, 
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскаржуваного судового рішення
і встановлені судом першої інстанції обставини
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2020 року у справі №991/4542/20 (провадження № 1-кс/991/4686/20) було повернуто скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України (уповноважених посадових осіб).
Слідчий суддя мотивувала ухвалу тим, що із наявних матеріалів, доданих до скарги, не вбачається, що ОСОБА_6 безпосередньо звертався до Національного антикорупційного бюро України із заявою / повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. В скарзі він зазначає про подання ним звернення №1 від 25.01.2020 та робить висновок про існування обов`язку Національного антикорупційного бюро України на підставі ст. 214 КПК України внести відомості за цією заявою до ЄРДР. Однак слідчим суддею встановлено, що з цим зверненням ОСОБА_6 звертався не до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, як того вимагає ст. 60, 214 КПК України, а до Голови комітету з питань антикорупційної політики, депутата Верховної ради України для парламентського реагування. 
ОСОБА_6 не додав до скарги доказів його звернення до Національного антикорупційного бюро України або процесуального керівника із заявою про вчинення кримінального правопорушення, що могло б свідчити про підсудність цієї скарги Вищому антикорупційному суду.
За таких умов слідчий суддя дійшла висновку, що ОСОБА_6 не є заявником в розумінні ст. 60 КПК України, оскільки він не звертався із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування. Отже, ОСОБА_6 не є особою, яка у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 303 КПК України має право подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вимоги апеляційної скарги
і узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із вказаною вище ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 було подано апеляційну у скаргу, у якій він прохав скасувати ухвалу слідчого судді від 04.06.2020 та повернути справу для розгляду судом першої інстанції.
На обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначив, що ухвала слідчого судді є неправомірною з нижченаведених підстав.
Слідчий суддя мала довести неправомірність доводів поданої скарги, натомість нею взято до уваги лише обставини справи, але не доводи.
ОСОБА_6 є потерпілим, а на потерпілого дія ст. 60 КПК України не розповсюджується.
Слідчий суддя позбавив голову Комітету з питань антикорупційної політики, депутата Верховної Ради України ОСОБА_7 можливості виконати вимоги ст. 1, 3, 40, 79 Конституції України, ст.ст. 1, 7 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 1, 7, 17, 24 Закону України «Про статус народного депутата України», тобто позбавив права виконати свої посадові обов`язки.
Крім того, за переконанням особи, яка подала апеляційну скаргу, слідчий суддя був позбавлений права розглядати скаргу ОСОБА_6 за його відсутності.

Позиції учасників судового провадження
У судові засідання, призначені на 25.06.2020 та 03.07.2020, ОСОБА_6 не з`явився, 25.06.2020 надіслав клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги до закінчення карантину, оскільки через свій вік (67 років) він підлягає обов`язковій самоізоляції. 
У судове засідання уповноважена особа Національного антикорупційного бюро України не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду було повідомлено належним чином, про причини неприбуття Суд не повідомлено.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами та доповненнями в редакції станом на дату розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 особи, які досягли 60 - річного віку, обов`язковій самоізоляції не підлягають, тому клопотання ОСОБА_6 про відкладення розгляду його апеляційної скарги задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, судовий розгляд здійснено за відсутності учасників судового провадження.

Мотиви суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали апеляційного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів справи слідує, що 25.01.2020 ОСОБА_6 складено звернення № 1 (для парламентського реагування), адресоване голові Комітету з питань антикорупційної політики – депутату Верховної Ради України ОСОБА_7 (а.с. 7-9). У прохальній частині вказаного вище звернення ОСОБА_6 просить заслухати на Комітеті з питань антикорупційної політики Верховної Ради України Генерального прокурора ОСОБА_8 ; ініціювати заслуховування Генерального прокурора ОСОБА_9 на пленарному засіданні Верховної Ради України; ініціювати створення та роботу тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України; ініціювати перед Президентом України звільнення ОСОБА_9 з посади Генерального прокурора.
Відповідно до листа в.о. Керівника Управління Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_10 за вих.№111-188/9011 від 04.03.2020, звернення ОСОБА_6 , перенаправлене Комітетом Верховної Ради України з питань антикорупційної політики 21.02.2020 за вих.№04-12/12-307/1-4, було розглянуто та повідомлено заявника, що оскільки дане звернення не містить об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, відсутні правові підстави для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 11-12).
Порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань визначений у статті 214 КПК України.
Так, ч. 1 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. 
Частиною 2 цієї статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, в реєстрі, серед іншого, згідно з п.п. 2, 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, зазначається: прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Аналогічні вимоги закріплені у п. 1 глави 2 Розділу І Наказу Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 №139 «Про затвердження Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» (далі – Наказ). 
Пункт 2 глави 1 Розділу ІІ Наказу закріплює, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.
Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З аналізу вищенаведених положень кримінального процесуального законодавства колегія суддів вбачає, що у разі не наведення заявником у заяві чи повідомленні про вчинення злочину об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину, тобто - суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, таке повідомлення не може бути зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.
Крім того, норми чинного процесуального законодавства закріплюють обов`язок здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, достатніх для реалізації завдань кримінального провадження, а не будь-якої інформації, направленої особою як заяви про вчинення злочину. 
Саме тому законодавцем передбачено, що наявність факту волевиявлення заявника у вигляді звернення до правоохоронного органу із заявою чи повідомленням про вчинення кримінального правопорушення тягне за собою внесення таких відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування кримінального провадження. Звернення до неналежного органу із заявою, що не містить інформації про можливе вчинення кримінального правопорушення, не може бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон України «Про звернення громадян») заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»).
Тому, дії Комітету Верховної Ради України з питань антикорупційної політики корелюються із вимогами Закону України «Про звернення громадян» щодо пересилання для розгляду за належністю відповідному органу чи посадовій особі звернень, вирішення яких не входить до їх повноважень. У той же час, у посадової особи Національного антикорупційного бюро України не було підстав для виконання вимог ст. 214 КПК України, оскільки ними було вжито заходи, передбачені Законом України «Про звернення громадян». 
Як вбачається із матеріалів судового провадження за скаргою  ОСОБА_6 , серед матеріалів відсутні докази звернення ОСОБА_6  до Національного антикорупційного бюро з заявою чи повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Більше того, у первинній заяві до депутата Верховної Ради України  ОСОБА_7   ОСОБА_6  (а.с. 7-9) не прохав вчинити будь-якої дії, передбаченої КПК України, а метою звернення до депутата вказав парламентське реагування. При цьому, суб`єктивне сприйняття  ОСОБА_6  свого звернення на адресу голови Комітету з питань антикорупційної політики Верховної Ради України як такого, що є підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не породжує обов`язку слідчого чи прокурора вчинити дії, передбачені ст.214 КПК України.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності повернення скарги ОСОБА_6 від 01.06.2020. Одночасно, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 у цій частині, з наведених вище підстав.
Щодо доводів апеляційної скарги з приводу неможливості розгляду скарги за відсутності особи, яка її подала, Суд зазначає наступне. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати скаргу. Повернення скарги здійснюється до судового розгляду, за наявності визначених законом підстав, що не передбачає здійснення судового засідання за участю особи, яка подала скаргу. Тому, колегія відхиляє цей довід апеляційної скарги.

Висновки суду
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність у залишенні апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2020 року про повернення скарги ОСОБА_6 , поданої на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України без задоволення, а ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04.06.2020 – без змін.
Керуючись ст.ст. 214, 303, 404, 407, 418, 532 КПК України, колегія суддів – 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04 червня 2020 року про повернення скарги ОСОБА_6 , на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України – залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 04.06.2020 – без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                                         ОСОБА_2 

Судді:                                                         ОСОБА_3 
                                                                
ОСОБА_4