ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2020 року           справа №360/982/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                      Блохіна А.А. 
                                 Сіваченка І.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя – Пляшкова К.О.) від 15 квітня 2020 року (повний текст рішення складено 15 квітня 2020 року) у справі № 360/982/18 за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                           ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність в частині невиплати при призначенні пенсії за віком грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з не зарахуванням до страхового та спеціального стажу періодів роботи з 01.10.1983р. по 03.09.1985р. та з 10.09.1985р. по 06.01.1992р.; зобов`язання зарахувати до страхового та спеціального стажу періоди роботи з 01.10.1983р. по 03.09.1985р. та з 10.09.1985р. по 06.01.1992р., та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було відмовлено у виплаті грошової допомоги, оскільки з наданих позивачем документів неможливо встановити періоди її перебування у відпустках без збереження заробітної плати за періоди роботи з 01.10.1983 р. по 03.09.1985 р. в обласній лікарні м. Мари та з 10.09.1985р. по 06.01.1992р. у медпункті військової частини № 48402, тому неможливо зарахувати зазначені періоди роботи позивача до стажу, який дає право на призначення грошової допомоги. Відмова в зарахуванні вказаного стажу призвела до того, що за обрахунком відповідача стаж роботи позивача на посадах, що дають право на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячний пенсій становить 27 років 8 місяців, що є недостатнім для її виплати.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивачка звернулася до відповідача із заявою від 06 листопада 2019 року про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої рішенням № 123750001246 від 11 листопада 2019р. позивачці призначено пенсію відповідно до умов статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Пенсію позивачці обчислено при загальному стажі роботи 41 рік 08 місяців 27 днів. До стажу позивачки увійшли періоди роботи: з 01.09.1977р. по 27.06.1983р. (05 р. 09 м. 27 д.) навчання у Ворошиловградському медичному інституті (лікувальна справа); з 01.10.1983р. по 06.01.1992р. (01 р. 11 м. 03 д.) робота на посаді лікаря терапевта в однорічну інтернатуру в Обласній лікарні м. Мари; з 10.09.1985р. по 06.01.1992р. (06 р. 03 м. 27 д.) в/частина 48402, лікар спеціаліст у медпункті; з 01.02.1992р. по 30.05.2018р. робота у Сватівській багатопрофільній лікарні, з 01.06.2018р. по 30.09.2019р. робота у Сватівській обласній психіатричній лікарні, всього 27 р. 08 м. 00 д.
Відповідач листом від 02 грудня 2019 року № 154/47/2 відмовив позивачці у виплаті грошової допомоги, оскільки з наданих документів неможливо встановити періоди її перебування у відпустках без збереження заробітної плати за періоди роботи з 01.10.1983р. по 03.09.1985р. в обласній лікарні м.Мари та з 10.09.1985 р. по 06.01.1992р. у медпункті військової частини № 48402, тому неможливо зарахувати зазначені періоди роботи позивача до стажу, який дає право на призначення грошової допомоги. Відмова в зарахуванні вказаного стажу призвела до того, що за обрахунком відповідача стаж роботи позивача на посадах, що дають право на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, становить 27 років 8 місяців, що є недостатнім для її виплати.
Наведені обставини сторонами не оспорюються.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. 
За приписами підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII ( далі Закон №1788-XII ) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191.
Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.
Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.
Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України  №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Зміст наведених норм права свідчить, що законодавець пов`язує право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, зокрема, з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років) роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-XII.
Перелік закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України затверджено наказом Міністерства оборони України №168 від 23.03.2017 року. Відповідно до переліку медичний пункт військової частини передбачено переліком та дає право на обчислення пенсії за вислугу років.
Згідно положень статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, законодавець встановив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.
Дослідженням записів у трудовій книжці позивача встановлено наявність таких записів про роботу позивача:
Ворошиловградський облонкодиспансер: запис № 1 від 10.10.1982р. прийнята на посаду медичної сестри гормоно-хірургічного відділення, наказ від 11.10.1982р. № 112-к; запис № 2 від 01.05.1983р. звільнена з займаної посади за власним бажанням, наказ від 05.05.1983р. № 46-к;
Ворошиловградський медінститут: запис № 3 від 01.09.1977 р. зарахована студенткою І курсу лікувального факультету, наказ від 25.08.1977р. № 112; запис № 4 від 01.08.1983р. відрахована з числа студентів у зв`язку із закінченням інституту, наказ від 27.06.1983р. № 4/217;
Обласна лікарня міста Мари: запис № 5 від 01.10.1983 р. зарахована на посаду лікаря терапевта в однорічну інтернатуру, наказ від 22.08.1983р. № 100; запис № 6 від 03.09.1985 увільнена від обов`язків лікаря інтерна по терапії у зв`язку із закінченням інтернатури та доглядом за дитиною, наказ від 03.09.1985р. № 95;
Військова частина № 48402: запис № 7 від 10.09.1985 р. зарахована на посаду лікаря спеціаліста в медичний пункт, наказ від 09.09.1985р. № 225; запис № 8 від 01.11.1986р. переведена на посаду лікаря, наказ від 01.11.1986р. № 036; запис № 9 від 06.01.1992 р. звільнена за власним бажанням, наказ від 06.01.1992р. № 3;
Петрівська сільська лікарська амбулаторія: запис № 10 від 01.02.1992р. зарахована на 0,5 ставки лікаря педіатра, наказ від 21.01.1992 р.№ 10к; запис № 11 від 02.10.1998 р. переведена на посаду дільничного лікаря педіатра Н-Дуванської лікарні, наказ від 30.09.1998 р. № 113к; запис № 12 від 13.02.1999 р.переведена на посаду дільничного лікаря педіатра дитячої консультації, наказ від 15.02.1999 № 19к; запис № 13 від 01.02.2005 р. зарахована лікарем-фтизіатром дитячим за сумісництвом, наказ від 01.02.2005р. № 17к; запис № 14 від 12.07.2008 р. переведена на посаду заступника головного лікаря з медичної частини, наказ від 11.07.2008р.  № 130к; запис № 16 від 30.05.2018р. звільнена за згодою сторін, наказ від 15.05.2018р. № 85-ос;
Сватівська обласна психіатрична лікарня: запис № 17 від 01.06.2018р. прийнята на посаду лікаря стажиста з фтизіатрії психо-туберкульозного з заразними і активними формами туберкульозу змішаного відділення № 7, наказ від 31.05.2018р. № 45/05-к; запис № 18 від 03.01.2019 р. переведена на посаду лікаря-фтизіатра психо-туберкульозного з заразними і активними формами туберкульозу змішаного відділення № 7, наказ від 03.012019 р. № 8/05-к.
Періоди роботи позивача з 01.02.1992р. по 30.05.2018 р. та з 01.06.2018 р. дотепер підтверджені довідками Комунального некомерційного підприємства «Сватівська багатопрофільна лікарня» Сватівської районної ради Луганської області від 10.07.2019р. № 29 та Комунального закладу «Сватівська обласна психіатрична лікарня» від 05.09.2019 р.№ 133/05.
Вищеописаними документами підтверджено, що позивачка з 10.10.1982р. по 01.05.1983р., з 01.10.1983р. по 03.09.1985р., з 10.09.1985р. по 06.01.1992р., з 01.02.1992р. по 30.05.2018р., з 01.06.2018р. по 06.09.2019р. працювала на посадах лікарів та середнього медичного персоналу 36 років 04 місяці 28 днів. У вказаних періодах позивач знаходилась у відпустках без збереження заробітної плати з 18.01.1999р.  по 30.01.1999р. - 14 календарних днів, 29.11.2005р.- 1 календарний день, 25.04.2006р.- 1 календарний день.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позивачка у повній мірі відповідає всім умовам, за яких відповідач мав нарахувати та виплатити грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена позивачу з 06.09.2019р., а тому правомірно задоволено позов.
Посилання відповідача на відсутність довідок, що уточнюють характер роботи позивача у період з 01.10.1983р. по 03.09.1985 р. та з 10.09.1985р. по 06.01.1992р.,колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наявність трудової книжки позивача, яка містить в собі всі необхідні відомості щодо найменування закладів охорони здоров`я, посад, періоду роботи на вказаних посадах, підстави внесення записів до трудової книжки. 
Посилання відповідача на лист Мінсоцполітики від 14.05.2014р. № 613/039/97-14, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки цей лист не є нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні та суперечить положенням Закону № 1058-IV та Порядку № 1191.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №360/982/18 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року у справі №360/982/18 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено та підписано 07 липня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 07 липня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                                        І.В. Сіваченко