ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 липня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/3298/19 
Номер провадження 22-ц/816/1475/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Левченко Т. А. ,  Ткачук С. С. 

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Приватне акціонерне товариство «Сумська страхова компанія «Провідна», 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Вдовіченка Олександра Леонідовича
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 травня 2020 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 22 травня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Сумська страхова компанія «Провідна», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи вимоги тим, що їй на праві власності належить автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 02 листопада 2018 року вказаний автомобіль знаходився в нерухомому стані в районі КПП по вул.Г.Кондратьєва, 165 м. Суми. О 14 год. 00 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Honda-CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вчинив ДТП, у результаті чого допустив наїзд на два транспортні засоби, в тому числі і на її автомобіль.
Унаслідок ДТП її автомобілю завдано збитки, вартість відновлювального ремонту склала 37507 грн 43 коп., вартість ремонту з врахуванням фізичного зносу та ПДВ склала 23689 грн 90 коп., з врахуванням 500 грн франшизи страховою компанією їй було виплачено 19241 грн 58 коп. різниця невідшкодованої шкоди склала 5867 грн 42 коп. У добровільному порядку відповідач вказану суму відмовляється відшкодовувати.
Крім того залишилась невідшкодованою моральна шкода, яку вона оцінює у 10000 грн з урахуванням принципів розумності та справедливості. Вказувала, що вона є інвалідом 2 групи, тому постійно користується автомобілем. З часу ДТП, протягом 5 місяців, вона не мала можливості користуватись автомобілем, що призвело до додаткових витрат, зайві нервування призвели до погіршення стану її здоров`я.
Просила стягнути з відповідача на її користь 5867 грн 47 коп. заподіяної матеріальної шкоди та 10000 у рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 5867 грн 42 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн, а всього 10867 грн 42 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн 80 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням представник ОСОБА_2 – адвокат Вдовіченко О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ліміт відповідальності застрахованої особи, а саме ОСОБА_2 , на день страхового випадку становить 100000 грн, але ОСОБА_1 страховою компанією виплачено грошові кошти в сумі 19241,58 грн, що є менше ліміту відповідальності застрахованої особи. Крім того вказував, що позивачем не надано суду належних доказів завдання їй моральної шкоди. Також зазначав, що судом першої інстанції не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 04 липня 2018 року справа №755/18006/15-ц щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Маслова О.Є., просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 травня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 9). 
02 листопада 2018 року о 14 год. 00 хв. у м. Суми по вул. Г.Кондратьєва, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Honda-CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого допустив наїзд на два транспортні засоби, що знаходилися у нерухомому стані, в тому числі і на автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті зіткнення транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.
Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн (а.с.8).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна».
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 03 квітня 2019 року, вартість відновлювального ремонту склала 37507 грн 43 коп., вартість матеріального збитку, з врахуванням фізичного зносу 0,628, складає 23689 грн 90 коп. з врахуванням ПДВ (а.с. 12-20).
ОСОБА_1 ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», з урахуванням 500 грн франшизи, було виплачено 19241 грн 58 коп. (а.с. 21-25).
Різниця невідшкодованої матеріальної шкоди становить 5867 грн 42 коп. (а.с. 32-37), відповідач у добровільному порядку відшкодовувати вказану суму відмовляється.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_2 транспортному засобу ОСОБА_3 завдано матеріальну шкоду, позивачем були понесені фактичні витрати на відновлення пошкодженого автомобіля в сумі 25109 грн, позивачу ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувала лише 19241 грн 58 коп., тому обов`язок щодо відшкодування різниці між фактично понесеними витратами позивача на відновлення пошкодженого автомобіля та сумою виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5867 грн 42 коп. покладається на відповідача. Крім того, з урахуванням ступеня вини ОСОБА_4 у вчинені ДТП, тривалості і глибини страждань ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності та справедливості з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Виходячи з вимог ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в 

результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. 
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
       Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у 

результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
        Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 фактично понесла витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на суму 25109 грн, на підтвердження чого надала акт виконаних робіт, квитанції до прибуткового касового ордеру, товарні чеки, на підставі яких здійснювалася оплата. Відповідачем розмір матеріальних збитків не оспорюється.
Отже, ураховуючи обставини того, що вартість майнового збитку (25109 грн), завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування (19241,58 грн), то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з ОСОБА_2 , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 5867 грн 42 коп. (25109 грн – 19241,58 грн), оскільки у даному випадку особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна при виплаті страхового відшкодування. При цьому, на думку колегії суддів, суд правильно врахував розмір франшизи в сумі 500 грн у вартість відшкодування матеріальної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що заподіяна ОСОБА_1 матеріальна шкода не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «СК «Провідна» як страховика, а тому покладення на ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить нормам чинного законодавства не заслуговують на увагу, оскільки саме з винного водія стягується різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та Верховного Суду, викладених у постановах від 13 червня 2019 року у справі 587/1080/16-ц та від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, виходячи з наступного.
Так, згідно з приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 3, 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як убачається з постанови Зарічного районного суду м. Суми від 09 листопада 2018 року ОСОБА_2 визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме те, що він порушив правила дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди і пошкодження транспортного засобу.
Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення моральної шкоди, з урахуванням принципів розумності та справедливості, у розмірі 5000 грн, зважаючи на характер і обсяг страждань, яких зазнала ОСОБА_1 внаслідок пошкодження автомобіля, та внаслідок цього вимушеність змін у її житті, оскільки вона є інвалідом 2 групи, а пошкодження автомобіля обмежило її у користуванні майном та потягло за собою нераціональне витрачання життєвого часу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при стягненні моральної шкоди із застрахованої особи не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки у вказаній справі розглядався спір щодо відшкодування майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування, а норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поширюються при відшкодуванні моральної шкоди потерпілому у разі ушкодження його здоров`я під час ДТП.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Вдовіченка Олександра Леонідовича залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий -                                                                 В.І. Криворотенко
Судді:                                                                          Т.А. Левченко
                                                                                С.С. Ткачук