ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6168/20 Справа № 199/1136/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про витребування майна, скасування записів про державну реєстрацію
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 
на ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 - представника відповідача ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , де треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про витребування майна, скасування записів про державну реєстрацію (а.с.48).

       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали (а.с. 31-38).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення суд 1 інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів для задоволення заяви. Зокрема зазначено, що заява про зустрічне забезпечення не містить доказів того, що відповідач в результаті вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження може понести збитки.

       З такими висновками суду, погоджується й колегія суддів.
       Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
       Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.
       Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений частиною третьою статті 154 ЦПК України та є вичерпним. Так, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
       Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
       У відповідності до частини 4 статті 154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.
       Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).
       Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.
               Зустрічне забезпечення повинно бути співмірним саме заходам забезпечення позову та розміру збитків, яких може зазнати відповідач безпосередньо у зв`язку із забезпеченням позову.
       
       Отже, враховуючи предмет позову, захід забезпечення позову, відсутність доказів підтвердження того, що відповідач зазнав чи може зазнати збитків саме в зв`язку із вжитими заходами по забезпеченню позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення.

       Доводи апеляційної скарги з приводу того, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають вільній реалізації права власності відповідача ОСОБА_1 - є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду 1 інстанції. Зокрема забезпечення позову шляхом заборони відчуження є тимчасовим заходом та жодним чином не перешкоджає реалізації права власності та не позбавляє права користування майном.

       За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
       
       Керуючись ст. ст. 259, 367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_6  – залишити без задоволення.

Ухвалу Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року  – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: