Справа № 127/33433/19
Провадження № 22-ц/801/1701/2020
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Федчишена С. А. в місті Вінниці, зі складенням повного тексту судового рішення цього ж дня,
у цивільній справі № 127/33433/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:
Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 02.09.2011року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2177.
20.07.2020 представник позивача адвокат Цвєтков О. В. подав суду заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та надав на їх підтвердження докази.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2020 року заяву представника позивача адвоката Цвєткова О. В. задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2 000 грн.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ухвалою Вінницького міського суду від 21.12.2019 роз`єднано в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання, а тому відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального, просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що до закінчення дії договору від 12.11.2019 адвокатом Цвєтковим О. В. не було подано заяви про стягнення судових витрат та належних доказів по цьому договору. До того ж квитанція №17 від 15.07.2020 на суму 2 000 грн. не пов`язана з розглядом справи про розірвання шлюбу, а тому не може бути доказом в силу п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідно до умов договору від 12.05.2020 ОСОБА_2 сплатила гонорар адвокату Цвєткову О. В. до підписання вказаного договору, а тому квитанція про оплату мала б бути датою не пізніше дати договору від 12.05.2020, але аж ніяк не 15.07.2020. Вважає, що суд першої інстанції не здійснив належну оцінку доказів поданих адвокатом Цвєтковим О. В., оскільки, жоден з наданих договорів та квитанцій не є належними доказами у справі, а в заяві адвоката Цвєткова О. В. відсутні обґрунтування заявленого розміру витрат на правничу допомогу. А з урахуванням категорії справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. є завищеними, належним чином перед судом не обґрунтовані та не доведені, що суперечить принципу розумності розподілу судових витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Цвєтков О. В. вказав, що апеляційна скарга не містить обґрунтувань в чому саме полягає неправильне застосування судом норм матеріального права, тому вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а додаткове рішення підлягає залишенню без змін.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 02.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2177.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано договір про надання правової допомоги від 12.11.2019 та договір про надання правової допомоги від 12.05.2020, укладені між адвокатом Цвєтковим О. В. та ОСОБА_2 , звіт - розрахунок (акт) виконаних робіт від 15.05.2020, квитанції від 15.07.2020 № 17 та від 12.11.2019 № 37 на загальну суму 7 000 грн. про оплату адвокатських послуг. 
Згідно з п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 12.11.2019 укладеної між адвокатом Цвєтковим О. В. та ОСОБА_2 , остання доручає адвокату ведення справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. 
За ведення адвокатом справи клієнт сплачує гонорар в розмірі 5 000 грн. (п. 4.1. договору від 12.11.2019).
Ухвалою суду від 21.12.2019 роз`єднано в самостійне провадження позовні вимоги про визначення місця проживання. Рішення по справі не прийнято.
Відповідно до звіту - розрахунку (акта) виконаних робіт (надання юридичних послуг) від 15.07.2020 адвокатом надано розрахунок по цивільній справі №127/33433/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, де вказано перелік виконаних робіт та наданих юридичних послуг на суму 2 000,00 грн.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 2 000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.
Аргументи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє та не вважає їх такими, що дають правові підстави для скасування чи зміни додаткового рішення у справі.
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Проте відповідачем ОСОБА_1 не доведено суду, що надані суду першої інстанції докази на підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних з консультацією та ознайомленням з матеріалами замовника, аналізом фактичної та юридичної сторони справи, із складанням та поданням до суду позовної заяви, що складають 1 000,00 грн. витрат, а також 1000,00 грн. за участь у судових засіданнях - є неспівмірними з наданими послугами.
Домовленість між «Адвокатом» та «Клієнтом» про розмір гонорару в 1000,00 грн. за представництво інтересів останнього в судових засіданнях по даній справі не протирічать умовам наданих договорів та вимогам чинного законодавства. Доводи апеляційної скарги про те, що частина судових засідань у даній справі була призначена в період карантину, коли судами було обмежено розгляд справи і судові засідання не відбулися, не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки засідання відкладалися не з вини адвоката Цвєткова О. В. , який з`являвся в призначені судові засідання, про що свідчать його розписки про отримання повістки про виклик до суду.
Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що квитанція №17 від 15.07.2020 на суму 2 000,00 грн. не пов`язана з розглядом справи про розлучення, а тому не може бути доказом в силу п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України.
З пояснень адвоката Цвєткова О. В. та матеріалів цивільної справи встановлено, що Договір від 12.11.2019 є строковим, що відповідає п. 5.1. зазначеного Договору. Оскільки строк дії договору закінчився і адвокат Цвєтков О. В. продовжував надавати правничу допомогу ОСОБА_2 , 12.05.2020 між ними був укладений договір про надання правової допомоги та представництва інтересів особи лише у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, оскільки ухвалою Вінницького міського суду від 21.12.2019 позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та місця проживання дитини роз`єднані в самостійні провадження. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №17 від 15.07.2020 сума 2 000,00 грн. сплачена відповідно до договору від 12.05.2020.
Не є підставою для скасування або зміни рішення доводи апеляційної скарги про те, що з тексту заяви Цвєткова О. В. зрозуміло, що він ставить у витрати 2 000,00 грн., а суд в резолютивній частині зазначив, що задовольняє заяву частково, оскільки апеляційний суд вважає, що справа вирішена судом першої інстанції правильно, що відповідає положенням ч. 2 ст. 376 ЦПК України, відповідно до яких порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що надані суду першої інстанції докази підтверджують понесення позивачем витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування чи зміни додаткового рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий                               Ю. Б. Войтко

Судді:                          І. В. Міхасішин

                        І. М. Стадник