П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/212/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
21 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Курка О. П.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати пункт 28 рішення Міністерства оборони України оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30 листопада 2019 року №167 про відмову, як особі звільненій з військової служи за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 10 жовтня 2019 року, внаслідок поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, як особі звільненій з військової служи за контрактом у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 10 жовтня 2019 року, внаслідок поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з урахуванням проведених виплат.
Підставою звернення з даним позовом до суду слугувала незгода позивача з позицією відповідача про відсутність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності через її зміну у понад дворічний термін.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги, позивач вказує на наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин у 2014 році (встановлення первинної ІІІ групи інвалідності), строків реалізації права на одноразову грошову допомогу передбачено не було.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 до 25 травня 2015 року проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом.
17 червня 2014 року під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, при участі в антитерористичній операції, під час виконання бойового завдання біля м.Новоайдар Луганської області позивач отримав вогнепальне поранення правого стегна та лівої гомілки, про що свідчить довідка військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17 липня 2014 року №977 про обставини поранення (а.с.13).
13 жовтня 2014 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 при первинному огляді позивачу було встановлено інвалідність 3 групи з 6 жовтня 2014 року внаслідок поранення, так, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААА №078611 від 13 жовтня 2014 року (а.с.14).
У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в сумі 182700 грн. 
Постановою Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 7 грудня 2015 року №4637, встановлено, що отримані позивачем поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом з протоколу засідання ЦВЛК від 7 грудня 2015 року №4637 (а.с.15).
11 жовтня 2017 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 при первинному огляді позивачу повторно було встановлено інвалідність ІІІ групи з 3 жовтня 2017 року внаслідок поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААА №861651 від 11 жовтня 2017 року (а.с.16).
29 жовтня 2019 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 позивачу було повторно встановлено інвалідність ІІ групи з 10 жовтня 2019 року внаслідок поранень, пов`язаних із захистом Батьківщини, що підтверджено довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААБ №549247 від 29 жовтня 2019 року (а.с.17).
30 жовтня 2019 року Новоград-Волинським УПСЗН Житомирської області ОСОБА_1 встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що підтверджено посвідченням серія НОМЕР_2 (а.с.18).
1 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із зміною групи інвалідності (а.с.19).
30 листопада 2019 року комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у пункті 28 протоколу №167 від 30 листопада 2019 року відмовила ОСОБА_1 у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін (а.с.20).
Вважаючи такі дії Міністерства оборони України незаконними та такими, що порушують його конституційні права на соціальний захист, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, у відповідача не було підстав для прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у більшому розмірі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, зазначає наступне.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975). 
У справах цієї категорії насамперед потрібно встановити які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої (2) групи інвалідності з 10.10.2019.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
В даному випадку, судова колегія доходить до переконання, що правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.
Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (06 жовтня 2014 року) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.
З часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності (06 жовтня 2014 року) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (10 жовтня 2019 року) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.
Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм права у схожих справах (постанови Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, від 20.02.2020 у справі №806/714/18, від 12.03.2020 у справі №280/148/19).
До того ж, постановою від 15.07.2020 року у справі №240/10153/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вказану позицію також підтримав.
Колегія суддів, в призмі встановлених обставин справи та здійсненого аналізу норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Гонтарук В. М.