ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/385/20	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 33/817/241/20 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія -  ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, яка  притягнута до адміністративної відповідальності       ОСОБА_1 та його захисника Рукавця О.В., 
розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Рукавця О.В. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року, 

                                               в с т а н о в и в:

       Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Як визнав суд, 29 лютого 2020 року о 15 годині. по вулиці Галицькій в м. Бучачі Тернопільської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом “Мерседес Бенц”, н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України.

       В апеляційній скарзі захисник особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Рукавець О.В. вказує про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
       Вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції не зафіксовано та не доведено факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння.
       Вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання надані в суді свідком ОСОБА_2 про те, що це він керував автомобілем “Мерседес Бенц”, н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 попросив полагодити кнопку аварійної зупинки, коли на певний час залишив транспортний засіб.
       Зазначає, що суд невмотивовано врахував пояснення ОСОБА_3 , яка є працівником поліції і не могла належним чином пояснити, чому протокол складений нею з порушенням вимог закону.
       Просить врахувати, що процес правопорушення та складання протоколу не зафіксовано нагрудною відеокамерою поліцейських, а пояснення в суді першої інстанції працівника поліції Ібрагімової Т.С. про те, що такі відеоматеріали були помилково знищені, на думку апелянта, підтверджує відсутність доказів вини ОСОБА_1 . 
       Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 . у вчиненні адміністративного правопорушення.

       Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Рукавця О.В., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та просять скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
       Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
       З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
       Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
       Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.

       Як слідує з постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зазначив наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення; письмові пояснення свідка ОСОБА_4 ; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 29 лютого 2020 року ; пояснення свідка ОСОБА_3 ..
       Проте, аналіз цих доказів судом апеляційної інстанції, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.
       Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
       Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
       Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що місцевий суд не дотримався цих приписів закону, оскільки належним чином не дослідив докази вини особи. 
       Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду. 
       При цьому факт підпису протоколу, відсутність у ньому пояснень та зауважень особи, відносно якої він складений, не може свідчити про визнання ним своєї вини, як про це зазначив місцевий суд у своєму рішенні про притягнення до адміністративної відповідальності.
       Письмове пояснення ОСОБА_4 , на яке суд вказав як на доказ вини ОСОБА_1 , не може вважатися належним доказом правомірності притягнення останнього до адміністративної відповідальності, оскільки ця особа в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалася, а тому її свідчення не може бути беззаперечним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.
       Окрім того, письмові пояснення ОСОБА_4 стосуються виключно факту проходження ОСОБА_1 медичного огляду на стан сп`яніння, що останній не заперечує.

       Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративна відповідальність наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
       Тобто, обов`язковою ознакою наявності в діях особи даного складу правопорушення є саме факт керування особою, яка перебуває в стані сп`яніння, транспортним засобом. 
       Проте, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні беззаперечні відомості, які б підтверджували факт керування транспортним засобом “Мерседес Бенц”, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 . 
       Зокрема, в справі відсутні матеріали відеофіксації обставин правопорушення та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а також немає інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
       З показань працівника поліції ОСОБА_3 вбачається, що вона лише складала протокол про адміністративне правопорушення, а матеріали відеозйомки з технічних причин не вдалося перенести на компакт-диск і наданий час вони знищені. 

       Також, судом першої інстанції належним чином не враховано, що рішенням Бучацького районного суду від 05 травня 2020 року скасовано постанову від 29 лютого 2020 року щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження інкримінованого йому правопорушення. 
       Відтак, сумнівним є обґрунтованість та правомірність, а також належність та допустимість всіх інших процесуальних документів, оформлених працівниками поліції після фіксування правопорушення, факт якого було спростовано ОСОБА_1 у судовому порядку. 

       З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Бучацьким районним судом Тернопільської області притягнуто до адміністративної відповідальності.
       За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
       Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
       Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

       Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу захисника Рукавця О.В. — задовольнити.
       Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП — скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.