ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2579/19                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                                                      Бєлової Л.В. 
суддів:                                                                                          Сорочка Є.О.,
                                                               Степанюка А.Г.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 № 0014461401.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що актом перевірки підтверджується завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за вересень 2018 року. Також, відповідач наголошує на тому, що в провадженні Обухівського відділу поліції   Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження № 42016111200000878 від 24.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 1991, ч. 1 ст. 205, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України стосовно контрагента позивача, що на думку апелянта свідчить про нереальність господарських операцій з цим контрагентом.
У тексті апеляційної скарги відповідач просить здійснювати розгляд справи за участі його представника. 
Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів,  враховуючи  обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.
Також, Головне управління Державної податкової служби у Київській області в апеляційній скарзі вказує про наявність правових підстав для заміни Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області в порядку процесуального правонаступництва.
Згідно з   Постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 18.12.2018    утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України. Також, згідно з   розпорядженням Кабінету Міністрів України № 682-р від 21.08.2019     Кабінет Міністрів України погоджується з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї   постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019   № 227   «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України»    (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тобто, фактично функції з реалізації державної податкової політики наразі виконуються Державною податковою службою України, в той час як згідно з вищенаведеними положеннями, здійснення функцій Державної фіскальної служби припинено.
Згідно зі статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відтак, колегія суддів вирішила замінити сторону по справі, а саме: відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області на правонаступника, належного відповідача - Головне управління Державної податкової служби у Київській області.
28 серпня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ», в якому позивач повністю підтримує позицію суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» (код ЄДРПОУ 40339877) має статус юридичної особи, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, а також являється платником податку на додану вартість. 
До видів діяльності позивача входить: код КВЕД 43.11 знесення; код КВЕД 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; код КВЕД 43.21 електромонтажні роботи; код КВЕД 43.29 інші будівельно-монтажні роботи; код КВЕД 43.31 штукатурні роботи; код КВЕД 43.34 малярні роботи та скління; код КВЕД 43.39 інші роботи із завершення будівництва; код КВЕД 43.91 покрівельні роботи; код КВЕД 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; код КВЕД 68.31 агентства нерухомості; код КВЕД 69.10 діяльність у сфері права; код КВЕД 73.12 посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; код КВЕД 41.10 організація будівництва будівель; код КВЕД 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель (основний).
В період з 21.12.2018 на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 04.12.2018   № 2656 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ»» по 15.01.2019, на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 08.01.2019 № 25 «Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» було проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства; валютного єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 14.03.2016 по 30.09.2018.
За результатами проведеної перевірки податковим органом складено акт від 22.01.2019 акт № 57/10-36-14-01/40339877 про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 14.03.2016 по 30.09.2018; валютного за період з 14.03.2016 по 30.09.2018; єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 14.03.2016 по 30.09.2018.
Як вбачається з даного акту перевірки, Головним управління ДФС у Київській області   встановлено такі порушення, а саме:
Положення (стандарту) бухгалтерського обліку                    16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248; ч. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 96-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 79 071 грн в тому числі: за 2017 рік на суму 79    071,00 грн;
Положення (стандарту) бухгалтерського                   обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248; ч. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 96-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування в періоді, що перевірявся, на загальну суму 439    282,00 грн, у тому числі за 2016 рік в сумі 439    282,00 грн;
п.п. 14.1.71, п.п. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14; п. 185.1 ст. 185; п. 187.1 ст. 187; п.188.1 ст. 188, 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого було занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 955    711,00 грн, в тому числі по періодам: за липень 2016 року в сумі 17    683,00 грн, за серпень 2016 року в сумі 94    733,00 грн, за вересень 2016 року в сумі 17    683,00 грн, за жовтень 2016 року в сумі 43    324,00 грн, за листопад 2016 року в сумі 82    897,00 грн, за грудень 2016 року в сумі 47    761,00 грн, за січень2017 року в сумі 36    391,00 грн, за лютий 2017 року в сумі 66    611,00 грн, за березень 2017 року в сумі 29 8795,00 грн, за квітень 2017 року в сумі 66    432,00 грн, за травень 2017 року в сумі 91    381,00 грн, за червень 2017 року в сумі 189    524,00 грн, за липень 2017 року в сумі 56    491,00 грн, за серпень 2017 року в сумі 189    351,00 грн, за жовтень 2017 року в сумі 94    757,00 грн, за листопад 2017 року в сумі 338    710,00 грн, за квітень 2018 року в сумі 19    115,00 грн, за травень 2018 року в сумі 14    654,00 грн, за липень 2018 року в сумі 54    995,00 грн;
п.п. 14.1.7, п.п. 14.1.219 п. 14.1. ст .14; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 ПК України, в результаті чого було завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 133    462,00 грн, у тому числі за вересень 2018 року в сумі 133    462,00 грн;
п. 2.6., п. 3.1., п. 3.1.12 «Положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою правління Національного банк України від 15.12.2004 № 637.
31.01.2019 TOB «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ», керуючись п. 44.7. ст. 47 ПК України, подало заперечення на акт перевірки.
Листом від 13.02.2019 податковий орган повідомив позивача, що заперечення не прийняті до уваги, а висновки акту перевірки залишено в силі.
Також 15.02.2019 ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» отримало рекомендованим листом податкові повідомлення-рішення від 12.02.2019:
№ 0003571401, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 79    071,00 грн та 19 767,75 грн штрафних санкцій, а всього 98 838,75 грн;
№ 0003581401, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 439    282,00 грн;
№ 0003611401, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 955 711,00 грн та 488 927,75 грн. штрафних санкцій, а всього на 2 444 638,75 грн;
№ 0003621401, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 133 462,00 грн;
№ 0003481406, яким застосовано суму штрафних санкцій за порушення норм законодавства щодо обігу готівки в розмірі 500 000,00 грн.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач 19.02.2019 подав скаргу до Державної фіскальної служби України та 19.04.2019 податковим органом вищого рівня було прийнято рішення за вих. № 18579/6199-9911-04-01-25, за результатами якого скаргу задоволено частково:
скасовано податкові повідомлення-рішення від 12.02.2019 № 0003611401, №0003621401, в частині визначення суми податку на додану вартість при реалізації майнових прав на квартири за цінами, нижчими від звичайних і у відповідній частині штрафні санкції, а в іншій частині зазначені повідомлення - рішення залишено без змін;
скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 12.02.2019 № 0003571401, № 0003581401, в частині визначення податку на прибуток за рахунок завищення інших витрат по рекламних послугах, і у відповідній частині штрафні санкції, а в іншій частині зазначені повідомлення - рішення залишено без змін;
скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Київській області від 12.02.2019 № 0003481406.
Крім того 22.05.2019 ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» отримало поштою додаток до акту документальної планової перевірки згідно рішення ДФС України «Про результати розгляду скарги» від 19.04.2019 № 18579/6199-9911-04-01-25 в якому зазначено наступне: «В наслідок порушення вимог п.п. 14.1.71, п.п. 14.1.219 п. 14.1, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 ПК України завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 83 334,00 грн.
Також позивач отримав спірне податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року №0014461401 щодо визначення податкового зобов'язання на суму 83 334,00 грн.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення контролюючого протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що сам по собі факт порушення кримінальної справи не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків, при цьому відповідачем не було під час судового розгляду наведено достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення. Встановлені судом обставини підтверджують протиправність висновків, викладених в акті перевірки, що є підставою для скасування прийнятого на їх підставі податкового повідомлення - рішення від 15.05.2019 № 0014461401 та є підставами для задоволення позову.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 44.1  статті 44 Податкового кодексу України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з підпунктом 134.1.1  пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Відповідно до пп.14.1.181        п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з       розділом V цього Кодексу.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1  статті 193  цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п. 198.3  ст. 198 Податкового кодексу України, нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.1  ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодекс України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.6  ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог       статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201  цього Кодексу.
Згідно з п. 201.10  ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З наведених законодавчих положень випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару (послуги) та зменшення суми оподаткованого доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ірпінської міської ради Київської області № 50/1 від 21.02.2017 було затверджено проектну документацію «Будівництво медичного центру по вул. Садовій, 38 в м. Ірпінь Київської області».
В лютому 2017 року було зареєстровано декларацію КС 030170531061 про початок будівельних робіт об'єкту будівництва «Будівництво медичного центру; Київська обл., м. Ірпінь, вул. Садова, 38», замовником якого виступала Ірпінська міська рада Київської області.
Оскільки на той час ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» було замовником будівництва трьох житлових будинків в м. Ірпінь, позивач був зобов'язаний внести внесок на розвиток об'єктів соціальної інфраструктури м. Ірпінь.
30.03.2017 Ірпінською міською радою було винесено рішення № 2033-30-VІІ, згідно з яким дозволено ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» фінансувати роботи з будівництва медичного центру по вул. Садова, 38.
13.03.2017 між ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ТОВ «БУДЕНЕРГОСОЮЗ» було укладено договір будівельного підряду № 10/03-17. Предметом договору зазначено, що «підрядник» (ТОВ «БУДЕНЕРГОСОЮЗ») зобов'язується до 30.04.2017 виконати за дорученням замовника (ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ») будівельні роботи: «будівництво медичного центру по вул. Садовій, 38 в м. Ірпінь, Київської області», а «замовник» - прийняти та сплатити їх вартість у порядку та на умовах, визначених цим договором. Метою укладення договору будівельного підряду № 10/03-17 від 13.03.2017 між ТОВ «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» та ТОВ «БУДЕНЕРГОСОЮЗ» була участь позивача в розвитку інфраструктури м. Ірпінь та подальшого зарахування його внеску в рахунок пайової участі при будівництві будинків у м. Ірпінь.
З наданого договору № 10/03-17 вбачається, що   підрядник зобов'язується до 30.04.2017 виконати за дорученням замовника, тобто позивача будівельні роботи, а саме будівництво медичного центру по вул. Садовій, 38 в м. Ірпінь, Київської області, а замовник прийняти та сплатити їх вартість у порядку та на умовах, визначених цим договором. Якість виконання робіт передбачених цим договором повинна відповідати вимогам чинного законодавства, відповідним нормативним документам, будівельним нормам і правилам, місцевим правилам забудови. Крім того позивачем було внесено авансовий платіж на загальну суму 500    000,00 грн, про що свідчать відповідні банківські виписки. Відповідно до даного договору підрядник зобов'язаний був надати на підтвердження виконаних робіт акти виконаних робіт (форми КБ-2в, КБ-3) складені за кошторисними нормативами та видаткові накладні в строк до 30.04.2017.
В підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду у тому числі: договір будівельного підряду від 13.03.2017 № 10/03-17, рахунок від 13.03.2017 № 261, 257, від 26.05.2017 № 329, податкова накладна № 2 від 20.03.2017, № 4 від 23.03.2017, № 7 від 28.03.2017, № 1 від 04.05.2017, № 2   від 05.05.2017, податкові декларації з податку на додану вартість разом з довідкою про суму від'ємного значення та розрахунком коригування сум податку на додану вартість, банківські виписки в яких відображено рух коштів, а саме внесення авансових платежів за договором від 13.03.2017, картка рахунку 631, рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 21.02.2017 № 50/1 «Про затвердження проектної документації «будівництво медичного центру по вул. Садовій, 38 в м. Ірпінь Київська область», рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 30.03.2017 № 2033-30 - VІІ «Про надання дозволу здійснювати роботи з розроблення проектної документації та проведення робіт по об'єктах інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури в м. Ірпінь», інформація щодо подачі декларації про початок підготовчих робіт, претензія щодо повернення сплачених коштів від 03.05.2017 № 2017/П-1-17.
Заперечуючи факт реального здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «БУДЕНЕРГОСОЮЗ» апелянт вказує на наявність відкритого кримінального провадження № 42016111200000878 від 24.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України. 
Суд першої інстанції вважав, що сам по собі факт порушення кримінальної справи не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується та звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини першої статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінально процесуальний кодекс України.
Відповідно до частини першої статті 23 КПК, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частина четверта статті 95 КПК України  визначає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.
Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України  вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
А тому колегія суддів вважає посилання апелянта на встановлені у межах кримінального провадження № 42016111200000878 від 24.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України обставини, як на підставу порушення позивачем норм податкового законодавства необґрунтованими, оскільки вищезазначені обставини не є вироком суду в розумінні статті 369 Кримінального процесуального кодексу України, яким встановлюються визнані судом доведеними фактичні обставин із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
До винесення вироку в рамках кримінального провадження, матеріали досудового розслідування не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.
Сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в межах кримінального провадження, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.
При цьому, вироків, за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб`єктів щодо ТОВ «БУДЕНЕРГОСОЮЗ» надано не було.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів, які підтверджують фактичне проведення відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що висновки податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються виключно на матеріалах кримінального провадження щодо ТОВ «БУДЕНЕРГОСОЮЗ».
Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано жодних доказів, які б підтверджували доводи щодо нереальності господарської операції 
Відповідачем також не надано доказів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, щодо наявності запису про виключення з реєстру контрагента позивача або відсутності статусу платника ПДВ на момент укладення договору.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень КАС України.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
Доводи апеляційної скарги не підтверджують порушення позивачем норм Податкового кодексу, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року. 
Враховуючи вищевикладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України   та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДМР ДЕВЕЛОПМЕНТ» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. 
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року - залишити без задоволення. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року - залишити без змін. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.
Повний текст постанови складено 28.09.2020.

Головуючий суддя                                                                                                                                                              Л.В. Бєлова 

Судді                                                                                                                                                                                                           Є.О. Сорочко,

                                                                                                                       А.Г. Степанюк