Справа № 460/5047/18                                Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М.
Провадження № 22-ц/811/2412/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
               08 вересня 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря - Жукровської Х.І., 
з участю: представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, 
                                        в с т а н о в и л а:
У жовтні 2018 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявами (а.с.1-3, 21-22) про видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-239/10 про стягнення з ОСОБА_3 18545 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди та поновлення пропущеного строку для пред`явлення дубліката виконавчого листа до виконання.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12.11.2010 року у справі №2-239/2010 стягнуто з ОСОБА_3 на його ( ОСОБА_1 ) користь 18545 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди.
На підставі цього рішення суду, 23.11.2010 року йому видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання у Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.
З відповіді Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 09.10.2018 року №34572 на адвокатський запит від 02.10.2018 року №0210/18 щодо надання інформації стосовно зведеного ВП №29521639 йому стало відомо, що 31.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення завершених 2013 році.
Зазначає, що постанову державного виконавця від 31.12.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу і оригінал виконавчого листа від 23.11.2010 року №2-239/10 він не отримував і докази про направлення йому вказаних документів у названому відділі ДВС відсутні. 
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20.05.2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа у справі №2-239/2010 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової, моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 18545 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди та поновлено ОСОБА_1 строк пред`явлення дубліката цього виконавчого листа до виконання.
Ухвалу суду оскаржила боржник ОСОБА_3 , просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.
Апелянт вважає, що заявником не надано достатньо доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого листа, а судом, в порушення вимог процесуального закону, не перевірено факту виконання рішення суду і належним чином не обґрунтовано висновків з посиланням на докази щодо наявності правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа.
Звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 31.12.2016 року і стягувач, знаючи про невиконання рішення в повному обсязі, протягом тривалого періоду часу не скористався своїм правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, відтак, не довів існування причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимогу заявника про поновлення пропущеного строку, не навів доказів на підтвердження наявності поважних причин для цього.
Також апелянт вказує, що її не було повідомлено належним чином про дату, час і місце розгляду справи, оскільки за місцем її проживання жодної кореспонденції із суду не надходило. 
Стороною стягувача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи апеляційної скарги і просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Зазначає, що оригінал виконавчого листа було втрачено не з вини стягувача і доказів протилежного немає. 
В судове засідання апелянт ОСОБА_3 не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення їй 26.08.2020 року судової повістки, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у її відсутності.
Заслухавши пояснення представника стягувача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 12.11.2010 року (справа №2-239/2010), яке набрало законної сили (а.с.4-10), Яворівським районним судом Львівської області 23.11.2010 року видано виконавчий лист №2-239/10 про стягнення з ОСОБА_3 у користь  ОСОБА_1 18545 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди.
Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», у чинній на момент видачі виконавчого листа редакції, було встановлено трирічний строк для пред`явлення до виконання виданого судом виконавчого листа.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 22 цього Закону, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання переривались пред`явленням виконавчого документа до виконання. 
Частиною другою цієї статті Закону було передбачено, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлювався. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховувався. 
Відповідно до ч.3 ст.22 цього Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлювався з дня повернення виконавчого документа стягувачу.
З інформації, наданої Сихівським відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у листі від 09.10.2018 року №34572 (а.с.14), встановлено, що вказаний виконавчий лист був пред`явлений стягувачем до виконання, однак, 31.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку).
Відомостей про те, що вказана постанова державного виконавця була направлена разом з оригіналом виконавчого листа стягувачу і отримана ним, немає, оскільки матеріали виконавчого провадження були знищені, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 24.02.2017 року (а.с.15).
02.06.2016 року прийнято новий Закон України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року і статтею 12 якого встановлено трирічний строк для пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Пунктом 1 частини четвертої статті 12 цього Закону передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч.5 ст.12 Закону).
Отже, вимоги щодо переривання строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановленні статтею 12 цього Закону, є аналогічними тим, які були передбачені Законом у редакції, чинній, як на момент видачі судом виконавчого документа (ст.22), так і на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (ст.23).
Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Отже, з урахуванням вказаних вище норм Закону, строк для пред`явлення виданого судом 23.11.2010 року виконавчого листа до виконання після його переривання пред`явленням виконавчого листа до виконання сплив 31.12.2016 року.
Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року в редакції, чинній на момент звернення стягувача до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутись із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст.433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Враховуючи наведені вище норми закону й те, що доказів на підтвердження надсилання та отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого листа та оригіналу виконавчого листа немає, окрім того, для виконання виконавчого листа з метою виявлення боржника та/або майна боржника оголошувався розшук і відомостей про те, що стягувачу було повідомлено про результати розшуку теж немає, а після закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (31.12.2016 року) і до знищення 24.02.2017 року матеріалів виконавчого провадження пройшов незначний період часу, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для поновлення стягувачу такого строку.
Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Отже, названим вище положенням процесуального закону визначено, що суд може видати дублікат виконавчого листа, якщо заява про це подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, або якщо є судове рішення про поновлення цього строку у разі його пропущення з поважних причин.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 серпня 2019 року (справа №2-836/11, провадження №14-308цс19), якщо строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Враховуючи наведені вище норми закону й встановлені обставини справи й те, що суд першої інстанції задовольнив заяву стягувача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, - висновок суду про видачу дубліката виконавчого листа є також правильним.
При цьому, колегія суддів також враховує, що доказів на підтвердження надсилання та отримання стягувачем оригіналу виконавчого листа при його поверненні державним виконавцем немає і доводи апеляційної скарги цього факту не спростовують. 
Щодо доводів апелянта про розгляд справи у її відсутності, то необхідно зазначити, що стягувач у заяві вказав зареєстроване місце проживання боржника, зазначене у виконавчому листі і яке йому було відоме при первинному пред`явленні виконавчого листа до виконання: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з паспорту апелянта (а.с.51). 
Таким чином, в колегії суддів немає правових підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права при вирішенні даного питання, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 17 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                 Копняк С.М.
       
                                                                       Ніткевич А.В.