ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5577/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 вересня 2020 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Сорочка Є.О.,
                                                                                                    Бужак Н.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду             м. Києва від 25.03.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
-             визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 31.01.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році із зменшенням пенсійного віку на 10 років, встановленого  ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі частини першої  ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
-             зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 13.11.2018 призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, із зменшенням пенсійного віку на 10 років, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі частини першої     ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2020 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС із  зменшенням пенсійного     віку,  встановленого  для державних пенсій, на 10 років на підставі  ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстр. №14063 від 13.11.2018) з питання призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та віднесений до 2-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується інформацією, зазначеною у посвідченні серії НОМЕР_1 від 12.09.2016, виданому Київською міською державною адміністрацією.
У довідці архівного відділу Поліської районної державної адміністрації Київській області вих. №01-30/208 від 29.11.2017, зазначено, що ОСОБА_1 з 08.01.1982 проживав в              АДРЕСА_1 , інформація про вибуття у відповідній будинковій книзі відсутня.
За даними трудової книжки, ОСОБА_1 упродовж періоду з 10.08.1984 по 14.10.1994 працював на посаді машиніст бульдозеру в Поліському районному кооперативному державному будівельно-монтажному об`єднанні «Райагробуд». Відомості про розміри отримуваної ОСОБА_1 заробітної плати на вказаному підприємстві за 1986 - 1990 роки наведені в архівній довідці Комунальної установи Поліської районної ради «Поліський районний Трудовий архів» вих. №145 від 29.11.2017.
14.10.1994 ОСОБА_1 було звільнено з роботи на виконання постанови Ради міністрів Української СРР від 30.12.199 № 333 «Про переселення жителів з населених пунктів Народицького району Житомирської області і Поліського району Київської області, а також будівництво для них об`єктів соціально-побутового і виробничого призначення»,   у зв`язку з відселенням до міста Київ з території, що зазнала радіоактивного забруднення, внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
13.11.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в        м. Києві із заявою (вх. № 14063 від 13.11.2018) про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 10 років, відповідно до вимог  ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Так, до вказаної заяви позивачем був доданий пакет документів: копію трудової книжки, копію посвідчення ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000.
Проте, листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві                   вих. №19948/03 від 31.01.2019, ОСОБА_1 повідомлено про відмову в призначенні йому пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки в переліку поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів була відсутня довідка форми №122, у зв`язку з чим, Головне управління дійшло висновку про відсутність підстав для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Вважаючи зазначену відмову пенсійного органу незаконною та необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відмова відповідача є необгрунтованою, адже перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та такий перелік документів не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки, такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами. Такі документи, як довідки про період проживання, роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, натомість, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими  Законом                № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в     Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (Закон №796-ХІІ).
Відповідно до приписів ст. 9 Закону № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
При цьому, згідно з ст. 10 Закону №796-ХІІ, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно з абз. 1, 3 і 4 ст. 15 цього Закону, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у свою чергу, згідно із  ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 60 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, серед них: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01.07.1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01.07.1986 року по 31.12.1986 року не менше 5 календарних днів, - пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 10 років; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, - пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 8 років; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, - пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 5 років.
Відповідно до норм ч. 3 і 4 ст. 65 Закону № 796-XII,    посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Під час розгляду даного спору по суті в суді першої інстанції було досліджено, що з тексту листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 31.01.2019           № 19948/03, слідує, що єдиною причиною для відмови у призначенні позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку стала відсутність у матеріалах поданої заяви із цього питання довідки за формою № 122, як такої, що мала визначити час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії безпосередньо в зоні відчуження). (а.с. 20)
Колегія суддів звертає увагу на те, що із аналізу наведених вище норм вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали визначену кількість днів у зоні відчуження.
Водночас, слід врахувати, що законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який не обмежується лише довідкою форми № 122, а навпаки, такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами.
Крім того, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі № 752/15346/17, від 18.06.2020 у справі № 591/4104/16-а.
З урахуванням підстав для відмови позивачу у призначені пенсії на пільгових умовах, що наведені в листі пенсійного органу, слідує, що відповідачем лише враховано відсутність довідки № 122, проте так і не було досліджено та проаналізовано зміст фактично поданих заявником документів та не сформувало обґрунтованої позиції, що таких поданих позивачем документів було дійсно недостатньо для вирішення питання про призначення пенсії. Тобто, відмова відповідача не відповідає критерію достатньої обгрунтованості, а тому, не може бути прийнята, як рішення суб`єкта владних повноважень, ухвалене, згідно з нормами ч. 2   ст. 19 Конституції України.
Натомість, з матеріалів справи слідує, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (2 категорія), що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.09.2016 (з позначкою «перереєстровано»), виданим позивачу як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році за формою затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, яка є чинною. 
Також, з залучених до справи документів слідує, що позивач, в розумінні норм п. 2 ч. 1 ст. 14 Закону №796-XII та п. 3 Порядку № 51, відноситься до осіб, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.
 Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають захисту, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на призначення пенсій, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з питання призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, з урахуванням висновків суду.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, та зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.       
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,      

                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення. 

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.03.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                               О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                 Є.О. Сорочко

                                                                                                              Н.П. Бужак