П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1659/20-а 
                                                                             Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк М.В.  
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
29 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року  (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання дій протиправними, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача по проведенню перевірки та витребування копій документів та інформації щодо позивача з метою аналізу дотримання вимог антикорупційного законодавства.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.  
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивач зазначає, що в квітні 2020 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Вінницькій області отримано запит від Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України за № 2109/55/101/02-2020 від 09.04.2020 року про надання інформації щодо наказів на призначення та переміщення працівників Фонду, щодо нарахування позивачу премій, заробітної плати та інших виплат, іншої інформації, що стосується його особи, а також витребовувались інші документи Фонду. На переконання позивача, УСР у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не наділене правом проводити перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства по відношенню до останнього, так як такі повноваження наявні виключно в Національного агентства з питань запобігання корупції. Разом із тим, позивач зауважує на тому, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області було утворено відповідно до Постанови правління Фонду соціального страхування України від 08.02.2017 року за № 13, а тому Управління не відноситься до юридичної особи публічного права, оскільки не створено розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування". Так, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області створено Фондом соціального страхування - не державною, некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту. А тому, зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що він в період перебування на посаді керівника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області не був суб`єктом відповідальності, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", а тому всі дії відповідача по витребуванню доказів та персональних даних щодо нього є такими, що грубо порушують норми чинного законодавства.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції. Відповідач стверджує, що УСР у Вінницькій області має право в установленому порядку одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали. При цьому, підпунктами 22-24 п. 1 Розділу ІІІ Положення про УСР у Вінницькій області останнє на території обслуговування здійснює, зокрема, моніторинг та аналіз стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції", збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, складання в межах компетенції протоколів про правопорушення, пов`язані з корупцією, та направлення їх до суду в установленому законодавством порядку. На переконання відповідача, він діяв у межах наданих повноважень, що передбачені, зокрема, підпунктами 22-24 пункту 1 розділу III Положення про УСР у Вінницькій області (моніторинг та аналіз стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія статті 3 "Про запобігання корупції" та збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією), з метою виконання вимог частини 2 статті 251 КУпАП (обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу).
Що стосується доводів апелянта про те, що він, як працівник Фонду соціального страхування України, не належить до суб`єктів, на яких поширюється дія статті 3 "Про запобігання корупції", то відповідач зазначив, що Фонд має всі ознаки юридичної особи публічного права та створений на підставі та в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Відтак, на думку відповідача, позивач відноситься до суб`єктів, на яких поширюється дія статті 3 Закону № 1700-VII, зокрема до суб`єктів, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 14.12.2018 року № 02-131-к призначений з 17.12.2018 року по 16.12.2019 року на посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області. Іншим наказом від 16.12.2019 року № 02-119-к ОСОБА_1 з 17.12.2019 року призначений виконуючим обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на період до дати призначення керівника управління.
Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 19.03.2020 року № 02-8-к ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, згідно з пунктом 4 ст. 41 Кодексу законів про працю України, пунктом 6 частини першої статті 29 та частиною другою статті 34 Закону України "Про запобігання корупції" звільнено із займаної посади 19.03.2020 року (підстава: доповідна записка за результатами перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства завідувача сектору з питань запобігання корупції Зеленьова В.В. від 13.03.2020 року № 20)
Як свідчать матеріали справи, листом від 13.03.2020 року № 1725/55/101/03-2020 та наступним листом від 09.04.2020 року за № 2109/55/101/02-2020 "Про надання інформації та копій документів" Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України витребувало в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області інформацію та ряд документів, зокрема: 
- стосовно призначення (звільнення, переведення, переміщення) на посаду заступника начальника відділення - начальника відділу профілактики виробничого травматизму, страхових виплат, медико-соціальних послуг та матеріального забезпечення Калинівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_2 (заяви, накази, розпорядження, тощо); посадові (службові) обов`язки (інструкції) ОСОБА_2 ; накази про надання ОСОБА_2 відпусток, премій, матеріальних допомог, або інших матеріальних заохочень у період часу із 01.04.2018 року по теперішній час; про ознайомлення ОСОБА_2 з вимогами Закону України "Про запобігання корупції"; 
- стосовно призначення (звільнення, переведення, переміщення на посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціальної страхування у Вінницькій області ОСОБА_1 (заяви накази, розпорядження тощо); посадові (службові) обов`язки (інструкції) ОСОБА_1 ; накази про надання ОСОБА_1 відпусток, премій, матеріальних допомог, або інших матеріальних заохочень у  період часу із 01.04.2018 року по теперішній час; про ознайомлення ОСОБА_3 з вимогами Закону України "Про запобігання корупції";
- стосовно призначення (звільнення, переведення, переміщення) на посаду начальника відділу з профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_4 (заяви, накази, розпорядження, тощо); посадові (службові) обов`язки (інструкції) ОСОБА_4 ; накази про надання ОСОБА_4 відпусток, премій, матеріальних допомог, або інших матеріальних заохочень у період часу із 01.04.2018 по теперішній час; про ознайомлення ОСОБА_4 з вимогами Закону України "Про запобігання корупції"; чи зверталось управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області до НАЗК за роз`ясненнями про наявність (відсутність) в ОСОБА_1 конфлікту інтересів, якщо так то з яких питань, які роз`яснення надані; 
- стосовно призначення (звільнення, переведення, переміщення) на посаду страхового експерта з охорони праці відділу з профілактики страхових випадків Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_5 (заяви, накази, розпорядження тощо); посадові (службові) обов`язки (інструкції) ОСОБА_5 ; накази про надання ОСОБА_5 відпусток, премій, матеріальних допомог, або інших матеріальних заохочень у період часу із 01.04.2018 року по теперішній час; про ознайомлення ОСОБА_5 з вимогами Закону України «Про запобігання корупції»; статут (положення) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області; матеріали службових розслідувань з приводу порушення вимог антикорупційного законодавства (фінансового контролю) працівниками Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (при наявності); інформацію стосовно дотримання вимог фінансового контролю працівниками Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, а саме подачі останніми.
Незгода позивача із діями відповідача, які, як він вважає, пов`язані із проведенням перевірки дотримання вимог антикорупційного законодавства, що, на його переконання, належить до виключних повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції, зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що УСР у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не проводило перевірки дотримання ОСОБА_6 вимог антикорупційного законодавства, а здійснювало збір інформації відповідно частини другої статті 251 КУпАП з метою доведення факту вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена частина перша статті 172-7 КУпАП, інформацію про можливе вчинення якого виявлено шляхом подання заяви директора Фонду соціального страхування України - Думи О.О. Також судом першої інстанції зазначено, що сам факт надіслання відповідачем запитів з метою встановлення інформації про наявність або відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (далі -   Закон України № 1700-VII).
Відповідно до абз. 14 ст. 1 Закону № 1700-VII встановлено, що спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.
Згідно статті 11 Закону № 1700-VІІ виключно Національному агентству з питань запобігання корупції належать повноваження, зокрема щодо: проведення аналізу стану запобігання та протидії корупції в Україні, діяльності державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування у сфері запобігання та протидії корупції; здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Положеннями статті 12 Закону № 1700-VІІ визначено, що для виконання своїх повноважень, у тому числі й зазначених вище, Національному агентству з питань запобігання корупції надано ряд прав, зокрема: одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань; проводити перевірки організації роботи із запобігання і виявлення корупції в державних органах, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, зокрема щодо підготовки та виконання антикорупційних програм; отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення правил етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, щодо достовірності відомостей, зазначених у деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
Відповідно до вимог статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно ст. 3 Закон № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Пунктами першим, другим та третім частини першої статті 23 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень.
Таким чином, пунктом 3 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII на поліцію покладено обов`язок вживати заходів з метою виявлення, зокрема, адміністративних правопорушень та заходів для їх усунення.
Згідно з підпунктом 2 пункту 6 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, Національна поліція для виконання покладених на неї завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань.
У складі Національної поліції України органом, що здійснює протидію корупції, на сьогодні є Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - Департамент).
Відповідно до пункту першого розділу І Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 23.10.2019 № 1077 (далі - Положення про Департамент), Департамент є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, який бере участь у реалізації державної політики з питань боротьби з організованою злочинністю та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність.
Згідно пункту 3 розділу II Положення про Департамент до його основних завдань належить протидія корупції серед посадових осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції", вжиття заходів з метою виявлення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та їх припинення відповідно до законодавства України.
До прав Департаменту, згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу IV Положення про Департамент, належить відповідно до компетенції в установленому порядку одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього функцій.
Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 06.11.2019 року № 17, Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області є структурним (відокремленим) підрозділом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та згідно із законодавством України здійснює оперативно-розшукову діяльність.
Згідно підпунктів 22-24 пункту 1 розділу III Положення про УСР у Вінницькій області останнє на території обслуговування здійснює, зокрема: моніторинг та аналіз стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", моніторинг та аналіз стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", збирання доказів про вчинення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією; складання в межах компетенції протоколів про правопорушення, пов`язані з корупцією, та направлення їх до суду в установленому законодавством порядку.
Крім того, з метою виконання покладених на УСР у Вінницькій області функцій, відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу IV Положення про УСР у Вінницькій області, останнє має право в установленому порядку одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали.
Як свідчать матеріали справи, до УСР у Вінницькій області надійшла заява директора Фонду соціального страхування України Думи Олени Олексіївни від 18.03.2020 року за № 694-14-1 про те, що в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_1 можливо порушив вимоги ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VІІ ("Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів"). Вказане звернення надійшло до УСР у Вінницькій області з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області супровідним листом від 03.04.2020 року за № 999/05/20-2020. 
Згідно з викладеною інформацією у заяві про вчинення адміністративного правопорушення вбачається, що на виконання норм статті 53-2 Закону України "Про запобігання корупції" завідувачем сектору з питань запобігання корупції виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Зеленьовим В.В. в рамках проведення перевірки управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області (наказ виконавчої дирекції Фонду № 95-од від 10.02.2020 року) перевірено наявну інформацію щодо можливого конфлікту інтересів у в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_1 у зв`язку з спільною роботою з близькими родичами та близькими особами.
Так, під час перевірки отримано інформацію, що свідчить про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_1 , а саме:
- начальником управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_1 з 02.01.2018 переведено на посаду начальника відділу з профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці Вінницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_4 (наказ № 463-к/тр від 22.12.2017 року), який був зятем ОСОБА_1 , на момент переведення, тобто близькою особою відповідно до Закону України "Про запобігання корупції";
- начальником управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_1 з 02.01.2018 переведено на посаду страхового експерта з охорони праці відділу з профілактики страхових випадків Вінницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_5 (наказ № 465-к/тр від 22.12.2017 року), який є зятем ОСОБА_1 , тобто близькою особою відповідно до Закону України "Про запобігання корупції";
- начальником управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_1 з 01.08.2017 прийнято на посаду заступника начальника відділення-начальника відділу профілактики виробничого травматизму, страхових виплат, медико-соціальних послуг та матеріального забезпечення Калинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_2 (наказ № 231-к/тр від 25.07.2017 року), який є братом, тобто близькою особою відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".
З урахуванням вищенаведеного заявник вказував на те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 перебували у прямому підпорядкуванні у начальника управління (в.о. начальника управління) виконавчої дирекції Фонду у Вінницькій області ОСОБА_1 відповідно до норм абзацу третього частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання корупції".
Так, суд звертає увагу, що відповідно до   ст. 28 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона має право звернутися за роз`ясненням до Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону. (ч. 5 ст. 28 Закону № 1700-VII   ).
Відповідно до   статті 65 Закону № 1700-VII   за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому   законом   порядку. 
Відповідно до статті 172-7 КУпАП встановлено, що неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів являється адміністративним порушенням.
Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно із статтею 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними, зокрема, в статті 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи, зокрема, органів внутрішніх справ (Національної поліції), у тому числі за статтею 172-6 Кодексу.
Враховуючи вимоги статті 258 КУпАП, складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-7 КУпАП, є обов`язковим.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відтак, з метою виконання обов`язку, передбаченого частиною 2 статті 251 КУпАП стосовно збору доказової бази у ході перевірки наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях позивача, у межах повноважень передбачених пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" (вжиття заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень) підпункту 3 пункту 1 розділу IV Положення про УСР у Вінницькій області, затвердженого наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції від 06.11.2019 року № 17 (одержувати інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених завдань), УСР у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України було здійснено збір доказової інформації відносно ОСОБА_1 та вчинено інші дії, спрямовані на встановлення в його діях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.
Зокрема, в рамках збору доказової бази, на підтвердження інформації, викладеній у заяві директора Фонду соціального страхування України - Думи О.О. (вх. № 893 від 08.04.2020 року) про те, що в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області - ОСОБА_1 можливо порушив вимоги ч. 1 ст. 28 "Про запобігання корупції", а також встановлення суб`єктивної сторони правопорушення (вини особи) відповідачем було направлено відповідні запити за місцем його роботи з метою отримання необхідних відомостей та матеріалів.
Колегія суддів вважає правильними доводи суду першої інстанції, що УСР у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не проводило перевірки дотримання ОСОБА_6 вимог антикорупційного законодавства, а здійснювало збір інформації відповідно частини другої статті 251 КУпАП з метою доведення факту вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена частина перша статті 172-7 КУпАП, інформацію про можливе вчинення якого виявлено шляхом подання заяви директора Фонду соціального страхування України - Думи О.О. (вх. № 893 від 08.04.2020 року). 
При цьому, згідно ст. 5 Закону України "Про захист персональних даних" не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з  виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових осіб повноважень, тому для її отримання не потрібно ініціювати перевірку та здійснювати її витребування в НАЗК. 
З приводу посилань позивача на те, що тільки Національному агентству з питань запобігання корупції надано право одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів та суб`єктів господарювання, громадян та їх об`єднань інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань суд зазначає, що нормами статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" не визначений виключний статус Національного агентства з питань запобігання корупції, як єдиного органу, який уповноважений вживати заходи з питань запобігання корупції. Тобто, на усі зазначені у вказаній статті органи (органи прокуратури, органи Національної поліції, НАБУ, НАЗК) покладені відповідні обов`язки. Отже, аналіз норм права, якими визначено правовий статус Департаменту та Управління і порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення та аналіз матеріалів адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 свідчать на користь висновку про те, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством.
Наведене повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 року у справі № 816/2042/18, висновки якої згідно ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для застосування судом у даних правовідносинах.
До того ж, суд враховує, що сам факт надіслання відповідачем запитів з метою встановлення інформації про наявність або відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків. В даному випадку із тих доказів, які були надані відповідачем суд з`ясував, що жоден протокол про адміністративне правопорушення за наслідками опрацьованої відповідачем інформації відносно позивача не складався, відповідно, і як такої справи про адміністративне правопорушення наразі не має.
Статтею 5 КАС України  встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. 
<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 
Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.
Судова колегія зазначає, що позивачем не доведено того, що дії відповідача, які пов`язані із витребуванням інформації і доказів відносно позивача, призвели до порушення його прав та спричинили негативні для нього наслідки. 
У відповідності до наявної в матеріалах справи Довідки відповідача № 2315/55/101/03-2020 від 23.04.2020р. про результати розгляду заяви Думи О.О. щодо можливого порушення Закону України "Про запобігання корупції" в.о. начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області ОСОБА_1, розгляд вказаного звернення відповідачем припинено. Тобто, відповідач на виконання покладених на УСР у Вінницькій області завдань з метою отримання інформації щодо можливого вчинення позивачем корупційного правопорушення направив зазначені вище запити, та за результатами перевірки відповідного звернення прийняв рішення, яке не впливає на обсяг прав та обов`язків позивача.
За таких обставин оскарження відповідних дій відповідача жодним чином не спрямоване на відновлення попереднього становища позивача, оскільки відсутні обставини порушення його прав у межах спірних правовідносин.
Щодо інших посилань позивача на те, що в період перебування на посаді керівника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області він не був суб`єктом відповідальності, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", то суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.
Юридична особа публічного права, відповідно до частини 2 статті 81 Цивільного кодексу України, створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Частиною третьою цієї ж статті визначено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.
Окрім того, статтею 167 Цивільного кодексу України визначено, що держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.
Так, згідно з пунктом 4 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" було передбачено утворення Фонду соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також припинити виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом приєднання до Фонду соціального страхування України.
Аналіз статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" вказує на те, що Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.
Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Фонд, якщо інше не передбачено законами України, не може займатися іншою діяльністю, крім тієї, для якої його створено, та використовувати свої кошти на цілі, не пов`язані з цією діяльністю.  Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням. До коштів Фонду застосовується казначейська форма обслуговування в порядку, передбаченому для обслуговування Державного бюджету України. Бюджет Фонду затверджує Кабінет Міністрів України. Фонд є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, символіку, яка затверджується його правлінням.
У відповідності до пункту 1.6 розділу 1 Статуту Фонду, затвердженого постановою правління Фонду від 11.04.2017 № 28, управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців. Безпосереднє управління фондом здійснює його правління та виконавча дирекція.
Отже, основними завданнями Фонду та його робочих органів є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області є робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та згідно ч. 3 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" провадить свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду.
Таким чином, проаналізувавши зміст вищевикладених положень слід дійти висновку про те, що Фонд, як і його робочі органи створені державою у відповідності до приписів Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є органом та юридичною особою, управління якою здійснюється у тому числі і державою. 
Зазначене свідчить про те, що Фонд має всі ознаки юридичної особи публічного права, а тому позивач будучи посадовою особою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області, може відноситись до суб`єктів, на яких поширюється дія п.п. "а" п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII.
Про те, що до посадових осіб Фонду можуть застосовуватись положення Закону № 1700-VII опосередковано також підтверджується і затвердженими наказами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Антикорупційних програм Фонду соціального страхування України на 2018, 2019 роки, наказами Фонду від 05.02.2018 № 91-од "Про утворення комісії з оцінки корупційних ризиків у Фонді соціального страхування України", від"08.02.2019 № 67-од "Щодо проведення оцінки корупційних ризиків" тощо, прийнятими відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", які розміщенні на офіційному веб-сайті Фонду та перебувають в загальному доступі.
Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у постанові від 30.01.2020 у справі № 816/2042/18. Так, при винесенні вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції НАЗК і повинно відбуватися у порядку, визначеному Законом № 1700-VII.
Однак, слід зазначити, що склад і характер спірних правовідносин у справі № 816/2042/18 є відмінним до складу і характеру спірних правовідносин у даній справі. До того ж, Велика Палата Верховного Суду надавала оцінку законодавству, яким визначались повноваження органів, що здійснюють боротьбу з корупцією, з огляду на їх суб`єктний склад, що визначався на час виникнення спірних правовідносин (2018 рік), тоді як Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України утворено постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 867 "Про утворення територіального органу Національної поліції". До створення Департаменту жоден із структурних підрозділів Національної поліції України функцією щодо моніторингу та аналізу стану дотримання антикорупційного законодавства особами, на яких поширюється дія статті 3 Закону № 1700-VII, наділений не був.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  29 вересня 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.