ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/14332/16
провадження № 61-1174 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду 
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,                       Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року у складі судді Бойчука А. Ю., постанову апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року у складі колегії суддів Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
04 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути 385 416 грн штрафу за порушення умов договору іпотеки від 31 серпня 2006 року.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 31 серпня 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 80МФ/2006, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 250 000 доларів США.
 
У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 31 серпня 2006 року банк та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р. В. та зареєстрований в реєстрі за № 4664, відповідно до якого предметом іпотеки є нежитлові приміщення промислового магазину «Мадонна», які знаходяться в АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 м2 (приміщення 17-1, 99-11, 99-1, 99-2, 99-3, 99-4, 99-5, 99-6).
 
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28 вересня 2012 року № 1015 нежитловим приміщенням, розташованим по                                АДРЕСА_2 , було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_3 .
 
Відповідно до пункту 20.7 договору іпотеки відповідач зобов`язалася не передавати предмет іпотеки в оренду, у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати його відчуження без письмової згоди іпотекодержателя.
 
14 жовтня 2015 року право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_3 передане ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договорів дарування № 1010 та № 1011, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О. С.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 385 416 грн штрафу за порушення умов договору іпотеки від 31 серпня 2006 року.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 порушила обов`язок, встановлений пунктом 20.7 договору іпотеки щодо письмового погодження з іпотекодержателем відчуження предмета іпотеки, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із обґрунтованості висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 всупереч умовам укладеного договору іпотеки                   від 31 серпня 2006 року здійснила відчуження предмета іпотеки шляхом укладання договорів дарування від 14 жовтня 2015 року № 1010 та № 1011.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не було відомо про розгляд даної справи, а також, що вона була позбавлена можливості отримати правову допомогу, є необґрунтованими, оскільки відповідач, знаючи про розгляд вказаної справи та свідомо його ігноруючи, в судове засідання не з`явилась. При цьому вона не була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права, подати заперечення проти позову та взяти участь у справі, але не вжила відповідних заходів.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі, зупинено виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року та постанови апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року дана справа призначена до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанційяк такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд. 
 
Зазначає, що не була повідомлена належним чином про розгляд справи в суді апеляційної інстанцій, який відбувся за її відсутності.
 
Стверджує, що суди прийняли рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , що не були залучені до участі в справі.
 
Уважає, що посилання суду апеляційної інстанції на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2016 року у справі № 490/10186/14 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованим, оскільки копію рішення представник банку долучив на стадії апеляційного розгляду, предметом дослідження суду першої інстанції воно не було.   
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини першої статті 372 ЦК України у редакції на час розгляду справи апеляційним судом суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
 
Верховний Суд у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 459/2048/17 (провадження № 61-5613св18) дійшов висновку, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції та відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
 
Аналогічні висновки робив Верховний Суд у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15 (провадження № 61-1125св17), від 10 травня 2018 року у справі № 520/4043/16-ц (провадження № 61-10173св18), від 05 червня 2019 року у справі № 644/3191/17 (провадження № 61-43574св18), від 28 серпня 2019 року у справі № 2-1978/11 (провадження № 61-13790св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 1522/6062/12 (провадження № 61-27990св18)
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що апеляційний суд не повідомив її про час та місце розгляду справи, розглянув справу без її участі.
 
У постанові апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року зазначено, що відповідач ОСОБА_1 у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином. 
 
У матеріалах справи наявна телефонограма від 26 листопада 2018 року № 4680, в якій зазначено, що ОСОБА_1 прийняла телефонограму про призначення апеляційного розгляду справи на 29 листопада 2018 року                 на 09 годин 30 хвилин (том № 2, а. с. 80).
 
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 522/19433/17 (провадження № 61-835св19) зроблено висновок, що «згідно із частиною дев`ятою статті 128 ЦПК України суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Отже, за загальним правилом повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Тому відсутні визначені процесуальним законом докази належного повідомлення і представника позивача про призначений розгляд справи апеляційним судом на 29 листопада 2018 року. За таких обставин колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, про що позивач зазначає у касаційній скарзі».
 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача, яка не була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, а відповідач обґрунтовує свою касаційну скаргу цією обставиною, що є обов`язковою підставою для скасування рішення апеляційного суду.
 
Ураховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення частини першої статті 372 ЦПК України, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Постанову апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                       В. І. Крат
Судді                                                                                                    Н. О. Антоненко 
                                                                                                               В. І. Журавель
                                                                                                               Є. В. Краснощоков
                                                                                                               М. М. Русинчук