Постанова
Іменем  України             
 
02 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 520/9982/18
 
провадження № 61-8728 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,                Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року у складі судді Бескровного Я. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 06 травня 2020 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., Погорєлової С. О.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» (далі - ТОВ «Гулянецький щебзавод») про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні.
Позовна заява мотивована тим, що з 01 серпня 2014 року він працював на посаді заступника директора з правових питань у ТОВ «Гулянецький щебзавод».
10 серпня 2015 року наказом відповідача від 10 серпня 2015 року № 67-к він був повідомлений про скорочення численності і штату працівників, у тому числі його посади заступника директора з правових питань, а також про звільнення з 12 жовтня 2015 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Наказом ТОВ «Гулянецький щебзавод» від 12 жовтня 2015 року № 88-К його було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України), з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацією за три календарні дня невикористаної відпустки за період роботи з 01 серпня 2015 року по 12 жовтня 2015 року.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року у справі № 520/8148/16-ц у задоволенні його позову до ТОВ «Гулянецький щебзавод» про зобов`язання повернути трудову книжку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки, витрат за проживання та моральної шкоди відмовлено.
Проте постановою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року               його апеляційну скаргу задоволено частково, вказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року скасовано у частині відмови у задоволенні його позову про зобов`язання видати належно оформлену трудову книжку, позов у цій частині задоволено. Зобов`язано                                 ТОВ «Гулянецький щебзавод» видати йому належно оформлену трудову книжку. Стягнуто з ТОВ «Гулянецький щебзавод» на його користь середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки у розмірі 67 025 грн. Скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Гулянецький щебзавод» на його користь 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.                   В іншій частині позову відмовлено. У решті вказане вище рішення районного суду залишено без змін. 
Відповідачем було направлено йому чотири листа про втрату оригіналу його трудової книжки, унаслідок чого товариство просило надіслати документи про підтвердження трудового стажу для оформлення дублікату трудової книжки. Він направив на адресу відповідача посвідчену копію трудової книжки станом на 2011 рік і відповідні документи з попереднього місця роботи. 
Відповідач не у повному обсязі виконав вищевказане судове рішення, оскільки перерахував йому лише 71 050 грн замість 72 025 грн. Дублікат своєї трудової книжки він отримав лише 10 травня 2018 року. Крім того, у цей самий день товариством було виплачено йому 11 036,75 грн. 
Вважав, що на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки за період з 16 липня 2016 року по 10 травня 2018 року (день видачі трудової книжки); середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 11 травня 2018 року. 
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути                                   з ТОВ «Гулянецький щебзавод» середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні у розмірі 198 757,71 грн.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
РішеннямКиївського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ«Гулянецький щебзавод» на користь ОСОБА_1 142 850,02 грн. Стягнуто з ТОВ«Гулянецький щебзавод» на користь держави 1 762 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що період затримки видачі відповідачем позивачу трудової книжки становить 454 дні, а саме з 16 липня 2016 року по 10 травня 2018 року (по день видачі дублікату трудової книжки). Середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки за вказаний період становить 152 911,74 грн, при цьому з цієї суми відповідачем сплачено ОСОБА_1 10 061,75 грн, тому з ТОВ «Гулянецький щебзавод» підлягає стягненню на користь позивача 142 850,02 грн. Зазначені обставини підтверджуються листом про направлення позивачу копії трудової книжки. Розмір середнього заробітку визначено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
У решті позову про стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку, тобто за період з 11 травня 2018 року по дату ухвалення судом рішення, відмовлено.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу                   ТОВ «Гулянецький щебзавод» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року у частині стягнення                       з ТОВ«Гулянецький щебзавод» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки змінено, зменшено суму стягнення до 76 388,99 грн. У решті рішення залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки позивача було звільнено з роботи у жовтні 2015 року, розрахунок середнього заробітку мав бути проведений на підставі виплат, які були здійснені за два попередні місяці, що передували звільненню, тобто серпень та вересень, з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. 
Відповідно до наданого відповідачем розрахунку середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 190,42 грн. Доводи позивача про те, що розмір середнього заробітку встановлено при розгляді судом справи № 520/8148/16 на увагу не заслуговують, оскільки законодавством чітко визначено порядок обчислення вказаних сум. Крім того, з постанови апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року не вбачається, за який саме період було стягнуто відповідну суму та не вказано середньоденний заробіток позивача.
Таким чином, позивач отримав дублікат трудової книжки від відповідача                 10 травня 2018 року, тобто період затримки видачі трудової книжки становить 454 дні, а середній заробіток за вказаний період складає 86 450,68 грн, з цієї суми відповідачем сплачено позивачу 10 061,75 грн. Отже, з відповідача                  на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки у розмірі 76 388,99 грн. 
За порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне стягнення середнього заробітку на підставі положень                             статті 117 КЗпП України та положень статті 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірним з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату, такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній                             у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912 цс 16. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції                у частині задоволення його позовних вимог, а у частині відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за період з 11 травня 2018 року скасувати й задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 520/9982/18         з Київського районного суду м. Одеси. 
У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи № 520/8148/16-ц було встановлено середньоденний заробіток позивача у розмірі 336,81 грн             за один робочій день, проте апеляційний суд безпідставно зменшив його до 190,42 грн згідно з переробленими відповідачем задньою датою документів.
Апеляційним судом безпідставно застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18 січня 2017 року у справі                    № 6-2912 цс 16, оскільки у цій справі наявні інші фактичні обставини, а саме позивач просив стягнути однократно середній заробіток за два різні періоди. Позивачем змінена лише підстава відповідальності ТОВ«Гулянецький щебзавод», а саме спочатку, до видачі йому трудової книжки 10 травня                 2018 року, заявлена позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки на підставі положень                               статті 235 КЗпП України. А вже після видачі позивачу трудової книжки, тобто після 10 травня 2018 року, у відповідача настала відповідальність на підставі положень статті 117 КЗпП України, оскільки днем звільнення є день видачі трудової книжки. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З 01 серпня 2014 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора з правових питань у ТОВ «Гулянецький щебзавод».
10 серпня 2015 року наказом відповідача від 10 серпня 2015 року № 67-к  ОСОБА_1 був повідомлений про скорочення численності і штату працівників, у тому числі його посади заступника директора з правових питань, а також про звільнення з 12 жовтня 2015 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Наказом ТОВ «Гулянецький щебзавод» від 12 жовтня 2015 року № 88-К  ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацією за три календарні дня невикористаної відпустки за період роботи з 01 серпня 2015 року по 12 жовтня 2015 року.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року у справі № 520/8148/16-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Гулянецький щебзавод» про зобов`язання повернути трудову книжку, стягнення середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки, витрат за проживання та моральної шкоди відмовлено.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року               у справі № 520/8148/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2017 року скасовано у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання видати належно оформлену трудову книжку, позов у цій частині задоволено. Зобов`язано ТОВ «Гулянецький щебзавод» видати ОСОБА_1  належно оформлену трудову книжку. Стягнуто з ТОВ «Гулянецький щебзавод» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки у розмірі 67 025 грн. Скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди. Стягнуто з ТОВ «Гулянецький щебзавод» на користь  ОСОБА_1 5 000 грн  на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.               У решті рішення суду залишено без змін. 
ОСОБА_1  отримав від відповідача дублікат трудової книжки 10 травня 2018 року, тому період затримки її видачі становить 454 дні, а саме з 16 липня 2016 року по 10 травня 2018 року.
Вищевказані обставини підтверджуються листом ТОВ «Гулянецький щебзавод» про направлення позивачу копії трудової книжки (а.с. 22).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій при апеляційному перегляді частині                        та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У частині п`ятій статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівнику виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з абзацом 1 статті 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня            1993 року № 58 (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до абзаців 5 та 6 статті 4.1 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи               з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з пунктом 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно із графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.
Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить            правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що період затримки видачі відповідачем позивачу трудової книжки становить 454 дні, а саме з 16 липня 2016 року по 10 травня 2018 року (по день видачі дублікату трудової книжки). 
Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що  ОСОБА_1 було звільнено з роботи            у жовтні 2015 року, унаслідок чого розрахунок середнього заробітку мав бути проведений згідно з виплатами, які були здійснені за два попередні місяці, що передували звільненню, тобто серпень та вересень. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що середньоденна заробітна плата, яка визначена відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, ОСОБА_1 становить 190,42 грн, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком середньоденної заробітної плати. Отже, оскільки ОСОБА_1 отримав             від ТОВ «Гулянецький щебзавод» дублікат трудової книжки лише 10 травня 2018 року, тому середній заробіток за вказаний період становить 86 450,68 грн, з цієї суми відповідачем сплачено позивачу 10 061,75 грн. Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення              з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки у розмірі 76 388,99 грн. 
Посилання касаційної скарги на те, що при розгляді справи № 520/8148/16-ц було встановлено середньоденний заробіток позивача у розмірі 336,81 грн              за один робочій день, є безпідставними, оскільки законодавством чітко визначено порядок обчислення середньоденного заробітку, а з постанови апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року не вбачається,               за який саме період було стягнуто відповідну суму та не вказано середньоденний заробіток позивача.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648цс15. 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом безпідставно застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912 цс 16, оскільки позивач просив стягнути однократно середній заробіток за два різні періоди, є безпідставними, так як преюдиційним судовим рішенням на користь   позивача вже стягнуто середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки. Середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки (стаття 235 КЗпП України) не входить до структури заробітної плати,             а положення статті 117 КЗпП України стосуються виплати сум, які належать працівникові при звільненні. Тобто не можуть нараховуватися «санкційні виплати» на «санкційні виплати». 
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі                     № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170 сво 18); Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429 цс 19). 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції                         у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2019 року                       у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Одеського апеляційного суду від 06 травня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк