ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" липня 2020 р.                                                  Справа №921/643/19

Місто Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                             Бонк Т.Б.,
суддів:                                                                                           Якімець Г.Г.
                                                                                                    Бойко С.М.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства ,,Тернопільводоканал’’, м.Тернопіль, вих. №3838/19 від 19.12.19
на ухвалу господарського суду Тернопільської   області від 09.12.2019 (суддя Гирила І.М., м.Тернопіль, повний текст ухвали складено 11.12.19) про передачу справи на розгляд іншого суду
у справі № 921/643/19 
за позовом Комунального підприємства ,,Тернопільводоканал’’, м.Тернопіль
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Енергогазрезерв’’,  м.Черкаси
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відкритого акціонерного товариства ,,Тернопільобленерго’’, м.Тернопіль
про визнання додаткових угод укладеними

без повідомлення учасників справи,
ВСТАНОВИВ:
короткий зміст вимог позову та ухвали суду першої інстанції: 
Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Тернопільобленерго» про визнання додаткової угоди №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №Е/51-19 від 24.06.2019 та додаткової угоди №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №Е/52-19 від 24.06.2019 укладеними.
Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 09.12.2019 у справі №921/643/19 (суддя І.М. Гирила) передано справу № 921/643/19 за позовом Комунального підприємства "Тернопільводоканал" до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв";  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відкрите акціонерне товариство "Тернопільобленерго" про визнання додаткових угод укладеними за територіальною підсудністю до Господарського суду Черкаської області (18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307).
Ухвала суду мотивована тим, що зі змісту укладених між сторонами у справі 24.06.2019 договорів про постачання електричної енергії за №Е/51-19 та №Е/52-19 (п. 2.1) вбачається, що Постачальник- ТзОВ ,,Енергогазрезерв’’ продає електричну енергію Споживачу-  КП ,,Тернопільводоканал’’ для забезпечення потреб електроустановок Споживача. Додатками №1 до заяви-приєднання до договорів постачання електричної енергії визначено перелік точок комерційного обліку за об`єктами Споживача КП "Тернопільводоканал",  які знаходяться у м. Тернополі та Тернопільському районі. Саме з врахуванням зазначених обставин Господарським судом Тернопільської області і було відкрите провадження у даній справі. Поряд із цим суд вказав, що із змісту долученого до матеріалів справи ВАТ ,,Тернопільобленерго’’ договору №934 укладеного між ВАТ ,,Тернопільобленерго’’ та  Комунального підприємства ,,Тернопільводоканал’’ про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 та додатків до нього вбачається, що безпосередню доставку електричної енергії, шляхом її розподілу на об`єкти позивача, здійснює ВАТ "Тернопільобленерго". Наведені обставини на думку суду, свідчать про обґрунтованість тверджень відповідача щодо того, що виконання договорів постачання електричної енергії №Е/51-19 та №Е/52-19 від 24.06.2019 Споживачу Постачальником не має прямо встановленого місця їх виконання, обмеження встановлені виключно для оператора системи, яким у правовідносинах із позивачем є ВАТ "Тернопільобленерго". 
Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що предметом позову у даній справі є: визнання Додаткової угоди №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №Е/51-19 від 24.06.2019 та Додаткової угоди №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №Е/52-19 від 24.06.2019 укладеними, зокрема в частині визначення вартості електричної енергії з 01.09.2019. Таким чином, спір між сторонами виник з підстав недосягнення ними згоди щодо вартості електроенергії з 01.09.2019 та не стосується порядку її передачі.
Зі змісту наявних в матеріалах справи Договорів про постачання електричної енергії за №Е/51-19 та №Е/52-19 вбачається, що останні жодних застережень щодо можливості визначення вартості (ціни) товару (електроенергії) в залежності від місцезнаходження електроустановок Споживача не містять.
Отже, суд дійшов висновку що для розгляду даного спору Господарський процесуальний кодекс України не передбачає іншої територіальної юрисдикції (підсудності), як розгляд господарським судом за місцезнаходженням відповідача.
Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
в апеляційній скарзі  позивач просить ухвалу господарського суду Тернопільської області від 09.12.2019 р. у справі № 921/643/19 скасувати, а дану справу                                                направити для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Тернопільської області. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
апелянт зазначає, що договори на постачання електричної енергії №Е/51-19 та №Е/52-19 від 24.04.2019 були укладені за результатами проведення відкритих торгів, з врахуванням особливостей Закону України "Про публічні закупівлі". У тендерній документації, поданій КП "Тернопільводоканал" на закупівлю за ДК021:2015-09310000-5 "Елекрична енергія" було визначено місце поставки: "Об`єкти КП "Тернопільводоканал" у  м. Тернополі та Тернопільському районі". Крім того, зауважив, що п. 2.1 укладених між сторонами у справі правочинів передбачено, що Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача. При цьому, об`єкти споживання (електроустановки Споживача) знаходяться у місті Тернополі та Тернопільському районі. Стверджує, що зобов`язання не може бути виконане в іншому місці, оскільки особливість таких договорів поставки електроенергії полягає саме в поставці та підключенні електроустановок до електроенергії саме в місці їх знаходження і виконати договір за межами цих електроустановок являється неможливим. 
Скаржник також звертає увагу, що лише після поставки товару до електроустановок КП «Тернопільводоканал», розподіл здійснює ВАТ «Тернопільобленерго», отже висновки суду першої інстанції про те, що передачу електроенергії здійснює третя особа у справі, яка є оператором системи розподілу електричної енергії не відповідають нормам матеріального права. 

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення з тих підстав, що:
відповідно до п. 60 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії",  саме ВАТ «Тернопільобленерго» є ліцензіатом розподілу електричної енергії в межах балансової належності об`єктів Споживача тому здійснює фактичний розподіл, облік електроенергії позивачу через електричні мережі. Стверджує, що ТзОВ "Еенергогазрезерв" на підставі Ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виданої на підставі Постанови НКРЕКП №505 від 19.06.2018, здійснює діяльність з постачання електричної енергії та є електропостачальником кінцевих споживачів електричної енергії у відповідності до укладених договорів. 
Укладені між сторонами у справі договори на постачання електричної енергії №Е/51-19 та №Е/52-19 від 24.04.2019 не встановлюють місця їх виконання та не є прив`язаними до певного місця. Фактичний розподіл, облік електроенергії позивачу через електричні мережі здійснює саме ВАТ "Тернопільобленерго", яке є ліцензіатом розподілу електричної енергії в межах балансової належності об`єктів Споживача. Саме на підставі укладеного між позивачем та третьою особою Договору №934 Споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії об`єкти споживача (КП "Тернопільводоканал") отримують електричну енергію. Зазначений правочин, на відміну від укладених між сторонами у справі договорів, містить перелік об`єктів позивача на які ВАТ "Тернопільобленерго" здійснює доставку електроенергії. 
Відповідач стверджує, що не має жодного відношення до електромереж через які постачається електрична енергія позивачу. Поставка електроенергії відбувається шляхом надання дозволу відповідачем на відбір електроенергії, а сама фактична поставка через свої мережі здійснюється виключно третьою особою по справі – ВАТ «Тернопільобленерго». 

Третя особа - ВАТ «Тернопільобленерго» надала суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що електроустановки споживача (обєкти споживання), які врегульовані договорами №Е/51-19 та №Е/52-19 від 24.04.2019, знаходяться у м.Тернополі та Тернопільському районі. Зазначене підтверджується Додатками №1 до заяви-приєднання до договорів постачання електричної енергії, яким визначено перелік точок комерційного обліку за обєктами споживача КП ,,Тернопільводоканал’’ , які знаходяться у м.Тернополі та Тернопільському районі.
Отже, ВАТ «Тернопільобленерго» зазначає, що місцем постачання електричної енергії і точкою продажу електричної енергії є місцезнаходження електроустановок споживача, що у свою чергу підтверджує місце виконання договорів тільки в певному місці, що в даному випадку є м.Тернопіль та Тернопільській район.
У звязку із наведеним вище, ВАТ «Тернопільобленерго» зазначає про підставність застосування позивачем при зверненні з даним позовом ч.5 ст.29 ГПК України, шляхом предявлення позову за місцем виконання спірних договорів.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 справу №921/643/19 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, письмових поясненнях третьої особи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін з огляду на наступне. 
Позивач у позовній заяві вказує на підсудність даної позовної заяви Господарському суду Тернопільської області у відповідності до вимог ч.5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України ( далі -ГПК України), оскільки позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Зі змісту укладених між КП ,,Тернопільводоканал’’ та  ТзОВ ,,Енергогазрезерв’’ Договорів від 24.06.2019 про постачання електричної енергії за №Е/51-19 та №Е/52-19 (п. 2.1) вбачається, що Постачальник ТзОВ ,,Енергогазрезерв’’ продає електричну енергію Споживачу- КП ,,Тернопільводоканал’’ для забезпечення потреб електроустановок Споживача. 
Додатками №1 до заяви-приєднання до договорів постачання електричної енергії визначено перелік точок комерційного обліку за об`єктами Споживача КП "Тернопільводоканал", які знаходяться у м. Тернополі та Тернопільському районі.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є визнання додаткової угоди №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №Е/51-19 від 24.06.2019 та додаткової угоди №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №Е/52-19 від 24.06.2019 укладеними, зокрема в частині визначення вартості електричної енергії з 01.09.2019.
Суд першої інстанції підставно встановив, що спір між сторонами виник з підстав недосягнення ними згоди щодо вартості електроенергії з 01.09.2019 та не стосується порядку її передачі.
З приводу підсудності позовної вимоги про визнання додаткових угод укладеними з посиланням позивача на ч. 5 ст. 29 ГПК України судом враховується, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Так, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. ч. 1, 5 ст. 29 ГПК України).
Правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі, якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.
При цьому, правило територіальної підсудності, закріплене у ч. 5 ст. 29 ГПК України, є прикладом підсудності, яка застосовується для деяких позовів, особливий характер яких обумовлює доцільність надання позивачеві можливості пред`явити позов не лише в судах за місцем знаходження відповідача, тобто у порядку застосування положень загальної територіальної підсудності, але і в інших судах.
Відтак, нормами процесуального права позивачу надано право за певних умов обирати між господарськими судами, яким підсудна справа.
Обґрунтовуючи підсудність даної позовної заяви Господарському суду Тернопільської області на підставі ч. 5 ст. 29 ГПК України позивач вказав, що у додатку 1 до заяви-приєднання до договорів постачання електричної енергії споживачу, вказана адреса точки комерційного обліку електричної енергії, до якої постачальником постачалась електрична енергія на підставі цих Договорів, а саме точки комерційного обліку електричної енергії знаходяться за адресою: м. Тернопіль та Тернопільський район.
Таким чином, на переконання позивача виконання договорів Постачальником можливе тільки в певному місці, яким є місце знаходження вказаних точок комерційного обліку електричної енергії, а саме: м. Тернопіль та Тернопільський район.
Однак, колегія суддів вважає, що таке виконання зобов`язання повинне оцінюватися у комплексі прав та обов`язків обох сторін, а сам предмет спору повинен бути пов`язаним із відповідним виконанням договорів безпосередньо відповідачем у певному місці.
Як  вбачається із змісту позовної заяви, спір про визнання додаткової угоди №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №Е/51-19 від 24.06.2019 та додаткової угоди №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №Е/52-19 від 24.06.2019 укладеними, зокрема в частині визначення вартості електричної енергії з 01.09.2019 безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання Договорів, оскільки предметом спору є вимога про визнання додаткових угод укладеними в частині визначення ціни, а не спір про фактичне виконання зобов`язань за адресами точок комерційного обліку до яких постачальником постачається електрична енергія на підставі Договорів.
Тобто, зобов`язання про порушення яких стверджує позивач не є такими, які належить, через їх особливість, виконувати тільки в певному місці.
Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для застосування положення ч. 5 ст. 29 ГПК України.
Крім того, зі змісту наявних в матеріалах справи договорів про постачання електричної енергії за №Е/51-19 та №Е/52-19 вбачається, що останні жодних застережень щодо можливості визначення вартості (ціни) товару (електроенергії) в залежності від місцезнаходження електроустановок Споживача не містять, не визначено місце їх виконання, а лише зазначено місцезнаходження юридичної особи та об`єктів Споживача, а згідно положень чинного законодавства України специфіка саме договорів постачання електричної енергії є такою, що не прив`язана до певного місця. 
З урахуванням визначеного позивачем предмету та підстав позову, підсудність даної справи повинна визначатись з урахуванням ч. ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України якою передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно сформованого судом витягу є ЄДРЮО ФОП та ГФ станом на 09.12.2019 місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" є: вул. Гоголя, 137, м. Черкаси. 
А тому суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що спір має розглядатися Господарським судом Черкаської області. 
Твердження апелянта що договори постачання електричної енергії №Е/51-19 та №Е/52-19 від 24.04.2019 фактично виконуються у м.  Тернополі та Тернопільському районі покликаючись на долучені до матеріалів справи витяги з тендерної документації, колегія суддів вважає безпідставними,  оскільки, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції конкретне місце виконання договорів самими правочинами не передбачено. Місцем узгодження сторонами з 01.09.2019 ціни електроенергії може бути будь-яка територія України, а фактичне надання послуг у певному місці, в розумінні ч. 5 ст. 29 ГПК України, не може бути підставою для вибору позивачем територіальної підсудності розгляду спору на власний розсуд. 
Таким чином, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу ухвали Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2019 у справі №921/643/19.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що ст. 279 ГПК України передбачено скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи у випадку прийняття такого рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції.
Враховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції. 
Окрім того, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".
Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов. 
Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2019 у справі №921/643/19 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, в той час як у відзиві наведені обґрунтовані доводи стосовно відсутності порушень матеріального та процесуального права судом першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Пунктами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судові витрати в суді апеляційної інстанції. 
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, - 
          ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства ,,Тернопільводоканал’’ - залишити без задоволення.
2.Ухвалу     Господарського суду Тернопільської області від 09.12.2020 року у справі №921/643/19 - залишити без змін.
3.Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції – покласти на скаржника.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст.286-289 ГПК України.    

Головуючий (суддя-доповідач):                                                             Т.Б. Бонк
Судді                                                                                                     Г.Г.Якімець
          С.М.Бойко