УХВАЛА

02 липня 2020 року 
м. Київ
Справа №  911/2268/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Кондратова І.Д., Ткач І.В., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області
(суддя - Колесник Р.М.) 
від 12.02.2020,
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Агрикова О.В., судді - Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.) 
від 27.05.2020,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Брест - Литовське»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»,
про зобов`язання повернути майно та стягнення 744  013, 95 грн, 

ВСТАНОВИВ:
У 2019 році АТ «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ОСББ «Брест-Литовське» про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно - природний газ в загальному обсязі 111, 337 тис. куб. метрів та стягнення 744 013, 95 грн вартості природного газу в загальному обсязі 111, 337 тис. куб.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 у справі №911/2268/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій зазначили, що,  враховуючи наявність у спірний період укладеного між ОСББ «Брест-Литовське»  (споживач) та АТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) договору про постачання природного газу, а також існування відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №742-р від 05.10.2016 «Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017» обов`язку АТ «НАК «Нафтогаз України» видати номінації, споживання відповідачем в січні 2017 року природного газу в обсязі 111,337 тис. куб. м. не можна вважати несанкціонованим відбором. Суди дійшли висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

03.06.2020 АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 12.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 у справі №911/2268/19 Господарського суду Київської області, в якій просило скасувати вказані судові рішення в частині відмови у стягненні 744  013,95 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути 744  013,95 грн вартості безпідставно набутого природного газу в загальному обсязі 111, 337 тис. куб.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.  

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). 

Обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження, АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) та зазначає, що вказані судові рішення в частині відмови у стягненні 744  013,95 грн прийняті з порушенням частини 1 статті 316, частини 1 статті 319, статті 1212 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу», пункту 1 розділу 2 Правил постачання природного газу.

Також необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник обґрунтовує тим, що вказана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника, оскільки питання встановлення фактичних обставин при несанкціонованому споживанні природного газу та питання власника фактично отриманого з газотранспортної системи газу значним чином вплине на правовідносини у цій сфері господарювання. Крім того, АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у цій справі розглядається правомірність визнання факту постачання товару виключно виходячи з наявності укладеного договору.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

У постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №925/1472/17 за позовом ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», АТ «Укртрансгаз», про стягнення 808  731,78 грн компенсації за несанкціонований відбір природного газу, вже було викладено висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, які виникли у справі №911/2268/19. 

Верховним Судом зазначено, що виникнення у оператора ГРМ неврегульованого небалансу обсягів природного газу за березень 2017 року відбулося внаслідок саме дій ПАТ «НАК «Нафтогаз України» щодо ненадання відповідачу номінацій на плановий обсяг газу на цей період. Проте вказана обставина не звільняє ПАТ НАК «Нафтогаз України» від обов`язку постачати природний газ відповідачу, як споживачу за укладеними між ними договорами про постачання природного газу. При цьому планові обсяги постачання природного газу були визначені сторонами в договорі і перевищення таких обсягів відповідачем не допущено, а отже дії Кам`янського комунального підприємства теплових мереж не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу.

Крім того, аналогічний висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.11.2019 у справі №909/953/18. Верховний суд зазначив, що відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017 року» на НАК «Нафтогаз України» покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям, ще на початку опалювального сезону.

У постанові суд вказав, що видача номінацій теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними і ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, є не правом, а обов`язком ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Розглянувши наведені скаржником доводи в обґрунтування наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, суд вважає їх необґрунтованими. По суті всі доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи та в цілому до заперечення результату розгляду справи апеляційним господарським судом. Твердження заявника, що рішення суду за наслідками розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Щодо доводів скаржника, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, то суд зазначає, що незгода із рішенням суду попередьої інстанції не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбаченим процесом. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Отже, доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах є безпідставними та спростовуються викладеними вище висновками Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у справі №911/2268/19 відповідно до цих висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах, підстави для відступлення від цих висновків у межах цієї справи відсутні, а тому Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 234, пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №911/2268/19 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 12.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2020.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 12.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 у справі №911/2268/19 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                              Л. Стратієнко

Судді                                                                                                          І. Кондратова

                                                                                                                         І. Ткач