ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2828/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.,
секретар судового засідання Молодов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА”
на рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року, м. Одеса, суддя Лічман Л.В., повний текст рішення складено 31.01.2020 року
у справі № 916/2828/19
за позовом Приватного підприємства ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” 
до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА”
про стягнення 1 039 880,75 грн.,
за участю представників сторін:
від позивача: Хомутов Г.В., за довіреністю;
від позивача: не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА”, в якій просить стягнути 1039880,75 грн заборгованості, а саме 615000,00 грн основного боргу, 30135,00 грн. інфляційних втрат, 123000,00 грн штрафу, 271745,75 грн процентів, вказуючи на неповне та несвоєчасне виконання відповідачем умов договору поставки від 31.01.2018 р. № ОД-72 в частині оплати вартості товару. Крім того позивач просить зазначити в резолютивній частині рішення за цим позовом таке: ,,Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 16.09.2019 р. і до моменту виконання цього рішення, проценти за такою формулою: (СОБ х 48 х КДП) : 365 : 100 = сума процентів, де СОБ – сума основного боргу, простроченого ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА”; 48 – розмір процентів; КДП – кількість днів прострочення сплати ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” суми основного боргу, 365 – кількість днів у році, і стягнути отриману суму процентів з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” на користь Приватного підприємства ,,БІЗОН-ТЕХ 2006””.
Обґрунтовуючи позов, ПП ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” посилається на приписи ст.ст. 193, 199, 229, 230 ГК України, ст.ст. 546, 549, 550, 551, 552, 611, 612, 629, 625, 691, 692 ЦК України, умови названого вище договору та специфікації до нього, видаткову накладну від 31.01.2018 р. № ЗП217 на суму 765000,00 грн, акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2018 р., банківські виписки по рахунку позивача тощо.
ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” у відзиві на позовну заяву просить задовольнити позов частково, зокрема оскільки:
- ним оплачено товар на суму 215000,00 грн, з яких 150000,00 грн сплачено до подачі позовної заяви, а 55000,00 грн – після подачі позовної заяви;
- невиконання зобов`язань стало наслідком обставин непереборної сили у вигляді засушливих погодних умов восени 2018 р. та влітку 2019 р., з огляду на що є підстави для зменшення відсотків річних (з 48% на 30%) та штрафу (з 20% на 10%).
Під час розгляду справи ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” надано письмові пояснення щодо повного погашення суми основного боргу, до яких додано докази оплати товару ще в сумі 550000,00 грн.
ПП ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” у повідомленні, адресованому суду, підтвердило факт погашення основного боргу. Зважаючи на це, позивач не заперечив проти часткового закриття провадження у цій справі згідно п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. Крім того позивачем подано письмову заяву, в якій просить частково повернути йому судовий збір з державного бюджету, а також не зазначати в резолютивній частині рішення інформацію для виконавця з приводу нарахування та стягнення ним процентів з 16.09.2019 р. і до моменту виконання цього рішення.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року у справі №916/2828/19 (суддя Лічман Л.В.) позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” на користь Приватного підприємства ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” 30135 грн 00 коп. інфляційних втрат, 271745 грн 75 коп. процентів, 61500 грн 00 коп. штрафу, 6373 грн 21 коп. судового збору.
Провадження у справі № 916/2828/19 в частині стягнення 615000,00 грн основного боргу закрито. У решті позову відмовлено.
Повернуто Приватному підприємству ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” з Державного бюджету України 9225 грн 00 коп. судового збору, сплата якого підтверджується платіжним дорученням від 20.09.2019 р. № 31107, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №916/2828/19.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” погасило основний борг у сумі     615000,00 грн, який заявлено до стягнення ПП ,,БІЗОН-ТЕХ 2006”, тому провадження у справі в цій частині слід закрити відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. 
З урахуванням наведеного та того, що матеріалами справи доведено прострочення оплати за Договором, господарський суд дійшов висновку, що ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” має сплатити:
-           30135,00 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму 615000,00 грн за період з листопада 2018 р. по серпень 2019 р. включно;
-           271745,75 грн процентів, нарахованих на суму 615000,00 грн за період з 16.10.2018 р. по 16.09.2019 р.
З огляду на те, що Покупцем прострочено оплату товару на строк більший, ніж 40 календарних днів, Постачальник має право на нарахування 123000,00 грн штрафу (615000,00 грн х 20%) згідно п.7.1.3 Договору, проте суд дійшов висновку про необхідність зменшити штраф до 61500,00 грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” звернулось з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22 січня 2020 року у справі №916/2828/19 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лоза «ВА» на користь Приватного підприємства «Бізон-тех 2006» 30135 гривень 00 копійок інфляційних втрат, 271745 гривень 75 копійок процентів, 61500 гривень 00 копійок штрафу, 6373 гривень 21 копійки судового збору і ухвалити нове рішення у відповідній частиш про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що матеріалами справи підтверджується відсутність вини відповідача у невиконанні господарського зобов`язання і вжиття ним усіх залежних від нього заходів для недопущення такого правопорушення.
Так, суд першої інстанції встановив, що через засушливі погодні умови восени 2018 року, навесні та влітку 2019 року ТОВ «Лоза «ВА» зазнало значних збитків внаслідок недобору врожаю. що підтверджується довідкою Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 14 серпня 2019 року №709/-09, сертифікатом Одеської регіональної Торгово-промислової палати від 30 вересня 2019 року № 5100-19-0310 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), актом обстеження стану посівів озимих та ярих с/г культур від 31 травня 2019 року та розрахунком вартості недобору врожаю від 09 серпня 2019 року № 92.
Також суд першої інстанції встановив, що ПП «Бізон-тех 2006» не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання.
Однак, апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував положення ст.218 ГК України, а саме, в даному випадку відсутні правові підстави для притягнення ТОВ «Лоза ВA» до господарсько-правової відповідальності, оскільки відповідачем було доведено, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності що відповідач вживав усі залежні від нього заходи для недопущення господарського правопорушення.
Тобто, в даному випадку відсутні правові підстави для покладення на ТОВ «Лоза ВА» господарсько-правової відповідальності за порушення зобов`язання у зв`язку із форс-мажорними обставинами і відповідно стягнення з нього інфляційних втрат, процентів, штрафу, судового збору.
Крім того, апелянт зазначає, що в період часу з 16 жовтня 2018 року включно по 16 вересня 2019 року, ставка НБУ не перевищувала 18 % (у подвійному розмірі - 36 %), таким чином, умови укладеного між сторонами договору поставки в частині встановлення штрафу у розмірі 48 % річних від простроченої суми за весь час її прострочення прямо суперечать статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
На думку апелянта,  судом першої інстанції не враховано, шо ТОВ «Лоза ВА» вживало всіх можливих заходів для того. щоб уникнути порушення господарського зобов`язання.
Крім того, скаржник наголошує, що зазначивши про відсутність у позивача збитків у зв`язку із затримкою оплати, суд першої інстанції необґрунтовано стягнув із відповідача надмірно завищену суму неустойки.
          Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №916/2828/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” на рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року.
08.05.2020 р. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Приватного підприємства ,,БІЗОН-ТЕХ 2006”, в якому позивач просить рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року у цій справі, в частині задоволених вимог позивача, залишити без змін, а подану відповідачем Апеляційну скаргу - без задоволення. В той же час, позивач просить скасувати Рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року у цій справі в частині відмови у задоволені стягнення штрафу в сумі 61 500,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги позивача про стягнення штрафу задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач визнав обставини, наведені в позові, і сумірність заявлених до стягнення штрафу і процентів із негативними наслідками порушення Договору, але просив суд першої інстанції зменшити суму процентів і штрафу і позов задовольнити частково, а саме: стягнути з нього 30 процентів річних, замість погоджених у Договорі 48 процентів річних, що становило би 169 841,09 грн, а також 10 % штрафу, замість погоджених у Договорі 20 %, що становило би 61 500,00 грн.
Часткове звільнення себе від договірної відповідальності відповідач обґрунтовував настанням у себе форс-мажорних обставин на підтвердження чого надав Сертифікат Одеської регіональної торгово-промислової палати від 30.09.2019 року № 2003-14/404.
Позивач відзначає, що згідно з цим Сертифікатом він встановив вплив форс-мажорних обставин на неможливість виконання відповідачем договору поставки з іншим контрагентом, ніж позивач; період дії форс-мажорних обставин становив з 28.03.2019 року по 31.05.2019 року, тобто вони настали вже після прострочення відповідача (що почалось з 16.10.2018 року) і об`єктивно не могли вплинути на неможливість виконання Договору у жовтні 2018 року; відповідач у своєму Відзиві не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього 169 841,09 грн процентів, 61 500,00 грн штрафу і інфляційних втрат, проте в апеляції просить скасувати рішення в цій частині і відмовити в задоволенні позову повністю з тих же самих обставин, на які у Відзиві посилався як підставу для лише часткового задоволення вимог позивача.
Позивач вважає, що висновки суду першої інстанції в Рішенні про обов`язок відповідача сплатити позивачу штраф, проценти і втрати від інфляції, як наслідок порушення грошових зобов`язань за Договором, є законними і обґрунтованими, Правильність арифметичного розрахунку заявлених до стягнення у Позові сум підтверджується наявними у цій справі матеріалами, перевірена судом і не заперечується відповідачем.
Посилання відповідача на порушення строків сплати ціни товару, отриманого ним за Договором, внаслідок форс-мажорних обставини, є нормативно необґрунтованим і документально не підтвердженим. При цьому, в матеріалах цієї справи взагалі відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування обставин, які б з об`єктивних причин виключали можливість здійснення відповідачем своєчасного розрахунку за товар, що був поставлений за Договором.
Незважаючи на засади змагальності господарського судочинства, які покладають на кожну сторону повинність доведення обставин, на які вони посилаються, під час розгляду цієї справи, відповідач взагалі не надав жодного доказу своєї неплатоспроможності (наприклад фінансову і податкові звітності за 2018 і 2019 роки, довідку податкового органу про усі відкриті відповідачем банківські рахунки у цей період та довідки з банків про обсяги руху коштів на таких рахунках, докази вжиття ним заходів для отримання у кредит коштів, необхідних для розрахунку за товар тощо).
Це підтверджує, що невиконання Договору є наслідком волевиявлення самого відповідача, а тому покладання на відповідача обов`язку зі сплати штрафу, процентів та інфляційних втрат не порушує вимог ст. 218ГК.
Разом з тим, позивач наголошує, що з приписів ст.269 ГПК України вбачається, що якщо процес апеляційного перегляду справи розпочато, то будь-який з учасників справи має право звернути увагу суду апеляційної інстанції також на інші порушення норм матеріального права, допущені судом першої інстанції, про які навіть не згадувалось в апеляційній скарзі або щодо якої апеляція не подавалась, а суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити законність і обґрунтованість рішення в цій частині, незважаючи на те, що про них не йшла мова в апеляційній скарзі. Цей обов`язок у суду апеляційної інстанції існує, оскільки суть апеляційного перегляду справи це перевірка рішення на відповідність вимогам законності й обґрунтованості, а тому суд апеляційної інстанції не має права ігнорувати такі доводи і відхиляти їх з підстав того, що в цій частині рішення не оскаржувалось учасниками справи; якщо апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і через це, наприклад, неправомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, то суд апеляційної інстанції зобов`язаний самостійно усунути відповідне порушення. Самостійне усунення такого порушення у такому випадку повинно відбуватися шляхом скасування судом апеляційної інстанції незаконної частини рішення і ухвалення постанови про задоволення позовних вимог, у яких судом першої інстанції було незаконно відмовлено, незалежно від змісту апеляційної скарги і того, хто з учасників справи її подав.
Позивач вважає, що штраф судом зменшено безпідставно, всупереч вимог вказаних статей ЦК і ГК, оскільки суд не встановив розміру заподіяних позивачу збитків, проте оскільки збитки позивача не входили до предмету спору, що розглядався у цій справі, то позивач не повинен доводити і розмір своїх збитків; суд не встановив значного перевищення заявленого до стягнення штрафу заподіяних позивачу збитків; не встановив існування тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує виникнення у суду права зменшити розмір заявленої до стягнення суми неустойки.
Ухвалою суду від 19.05.2020 року зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою у справі № 916/2828/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” на рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції.
Ухвалою суду від 27.07.2020 року поновлено апеляційне провадження у справі №916/2828/19, розгляд справи №916/2828/19  за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” на рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року призначено на 22 вересня 2020 року о 10-30 год.
Вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” на рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року у справі №916/2828/19 у розумний строк.
Ухвалою суду від 07.09.2020 року клопотання Приватного підприємства ,,БІЗОН-ТЕХ 2006”  про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено, розгляд справи №916/2828/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА”  призначено на 22 вересня 2020 року о 10-30 год. в режимі відеоконференції.
Доручено Запорізькому апеляційному суду (69005, м. Запоріжжя, пр-т Соборний, 162) забезпечити проведення судового засідання у справі №916/2828/19 в режимі відеоконференції в приміщенні цього суду.
В судове засідання 22.09.2020 року не з`явився представник  ТОВ «Лоза «ВА», хоча апелянт був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення представнику відповідача ухвал суду від 27.07.2020 року про поновлення справи та призначення її до розгляду та від 07.09.2020 року про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Також, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").
Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").
Суд бере до уваги те, що апеляційне провадження у цій справі відкрито 13.04.2020, а також те, що з цього моменту розгляд справи зупинявся, що надавало можливість учасникам справи достатньо часу для реалізації їх процесуальних прав.
Крім того судова колегія звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.
Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Водночас учасник, який не забезпечив участь в судовому засіданні свого представника не зазначив причин, з урахуванням обставин послаблення протиепідемічних заходів, які перешкоджають  участі в судовому засіданні його представника.
Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
В даному випадку участь представників сторін в судовому засіданні, призначеному ухвалою суду від 27.07.2020 на 22.09.2020 обов`язковою не визнавалась, про що безпосередньо доводилось до відома учасників справи у пункті 6 резолютивної частини згаданої ухвали суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника ТОВ «Лоза «ВА».
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.01.2018 р. між ПП ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” (Постачальник)  та ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” (Покупець) укладено договір поставки № ОД-72 (Договір), згідно п.1.1 якого Постачальник зобов`язується в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором і специфікаціями до нього, поставляти та передавати у власність Покупця насіння для сівби, пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин і мікродобрива (далі – товар), а Покупець зобов`язується приймати цей товар і оплачувати його.
Поставка товару здійснюється на умовах: EXW, склад Постачальника. Вказана умова поставки передбачає вибірку (самовивіз) товару Покупцем зі складу Постачальника у строк (термін) поставки товару, що визначений у відповідній специфікації автомобільним транспортом за власний рахунок… (п. 4.1 Договору).
Покупець зобов`язується оплатити Постачальнику товар у строк, що вказаний у специфікації… (п.5.1 Договору).
Несприятливі погодні умови й інші обставини (крім тих, які є наслідками неналежної якості товару), що призвели до загибелі посівів або втрати врожаю Покупця, не є підставою для звільнення Покупця від зобов`язань з оплати товару, сплати повністю сум збитків, процентів і штрафних санкцій, а також для відстрочення/розстрочення цих сум (п. 7.2.6. Договору). 
Договір є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до кінця року, в якому він був укладений… (п. 8.1 Договору).
В специфікації від 31.01.2018 р. № 1 сторони узгодили поставку не пізніше 01.02.2018 р. товару (регулятор росту ,,Мувер”) вартістю 765000,00 грн, оплата якої мала бути здійснена не пізніше 15.10.2018 р.
На виконання Договору ПП ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” поставило названий в специфікації товар на суму 765000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною від 31.01.2018 р. № ЗП217, довіреністю на право отримання цінностей  від 31.01.2018 р. № 1, актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2018 р. 
Договір, специфікацію, видаткову накладну та акт звірки взаєморозрахунків  підписано представниками та скріплено печатками контрагентів.
Звертаючись до суду, Приватне підприємство ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” просило стягнути 1039880,75 грн заборгованості, а саме  615000,00 грн основного боргу,  30135,00 грн. інфляційних втрат,  123000,00 грн штрафу,  271745,75 грн процентів, вказуючи на неповне та несвоєчасне виконання відповідачем умов договору поставки від 31.01.2018 р. № ОД-72 в частині оплати вартості товару. 
Крім того позивач просив зазначити в резолютивній частині рішення за цим позовом таке: ,,Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати, починаючи з 16.09.2019 р. і до моменту виконання цього рішення, проценти за такою формулою: (СОБ х 48 х КДП) : 365 : 100 = сума процентів, де СОБ – сума основного боргу, простроченого ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА”; 48 – розмір процентів; КДП – кількість днів прострочення сплати ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” суми основного боргу, 365 – кількість днів у році, і стягнути отриману суму процентів з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” на користь Приватного підприємства ,,БІЗОН-ТЕХ 2006”.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як встановлено ст. 655, ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Разом з тим, судом встановлено, що за поставлений товар ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” сплачено 150000,00 грн до подачі позову (15.05.2019 р. – 120000,00 грн, 12.08.2019 р. – 30000,00 грн) та 615000,00 грн – після подачі позову (17.10.2019 р. – 30000,00 грн, 21.10.2019 р. – 20000,00 грн, 23.10.2019 р. – 15000,00 грн, 13.11.2019 р. – 50000,00 грн, 25.11.2019 р. – 500000,00 грн). 
Факт оплати підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками та не заперечується сторонами.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу у сумі 615000,00 грн, який заявлено до стягнення ПП ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору. 
Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Зміст доводів та вимог апеляційної скарги зводиться до необґрунтованого висновку суду першої інстанції про стягнення інфляційних втрат, річних відсотків та штрафу, з огляду на таке, колегія суддів переглядає оскаржуване судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
В силу ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В разі прострочення виконання грошових зобов`язань за Договором Покупець замість 3% річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, зобов`язується сплатити Постачальнику 48% річних від простроченої суми за весь час її прострочення (п.7.2.4 Договору).
Судовою колегією перевірено розрахунок інфляційних втрат та відсотків річних з урахуванням умов договору, та встановлено вірність розрахунку 30135,00 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму 615000,00 грн за період з листопада 2018 р. по серпень 2019 р. включно; та 271745,75 грн процентів, нарахованих на суму 615000,00 грн за період з 16.10.2018 р. по 16.09.2019 р.
Отже, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та процентів правомірно задоволені судом першої інстанції.
Доводи апелянта про неправомірне встановлення штрафу у розмірі 48 % річних від простроченої суми за весь час її прострочення всупереч статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» судовою колегією відхиляється, оскільки до вимог про стягнення відсотків річних застосовується ст.625 ЦК України , тоді як  приписи Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у даному випадку не застосовуються, адже правова природа річних та пені є різною.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваних процентів, викладеного у відзиві на позовну заяву (т.1 а.с.66-67), колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливості суду зменшувати розмір процентів річних, оскільки нарахування процентів передбачено ст.625 ЦК України, та не відноситься до штрафних санкцій, зменшення яких врегульовано ст. 233 Господарського кодексу України та ст.551 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до п.7.1.3 Договору, за прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором понад 40 календарних днів Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання, простроченої понад 40 календарних днів.
Судом встановлено, що з огляду на те, що Покупцем прострочено оплату товару на строк більший, ніж 40 календарних днів, Постачальник має право на нарахування 123000,00 грн штрафу (615000,00 грн х 20%) згідно п.7.1.3 Договору.
Так, відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати в т.ч. ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” є сільськогосподарським підприємством. Його основні види діяльності – вирощування зернових культур, виноградарство та виробництво виноматеріалів. Діяльність цього господарюючого суб`єкта пов`язана із врожайністю сільськогосподарських культур та залежить від сезонних робіт.
Судовою колегією розглянуто доводи позивача про те, що форс-мажорні обставини, на які він посилається, тривали  з 28.03.2019 року по 31.05.2019 року, тобто вони настали вже після прострочення відповідача (що почалось з 16.10.2018 року).
Так, відповідно до специфікації №1 від 31.01.18 товар отримано відповідачем 31.01.2018 на суму 765  000 грн. та встановлено обов`язок  оплати покупцем в порядку, вказаному в договорі, і в строк не пізніше 15 жовтня 2018 року.
Сертифікатом Одеської регіональної торгово-промислової палати №5100-19-0310 від 30.09.2019 року підтверджено, що в період з 28.03.2019 року по 31.05.2019 року діяли форс-мажорні обставини.
Проте, відповідно до Акту обстеження  стану посівів озимих та ярих с/г культур ТОВ «ЛОЗА «ВА» Тарутинського району Одеської області від 31.05.2019 року, складеним комісією у складі генерального директора, агронома, ТОВ «ЛОЗА ВА», голови Надрічненської сільської ради. Депутата розвитку, екології та природних ресурсі управління агропромислового та економічного розвитку Тарутинської РДА, встановлено, що внаслідок посухи (а саме теплої зими та низької (майже нульової) кількості випалих опадів восени 2018 р. та навесні 2019 року отримали слабкі сходи, що значно може відобразитись на майбутній врожай.
Довідкою Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 14.08.2019 р. № 709/-09 підтверджено, що засушливі умови восени 2018 року, а також у весняно-літній період 2019 року, негативно впливали на стан посіві озимої пшениці, озимого ячменю, вівса, озимого ріпаку кукурудзи, соняшника на землях ТОВ «ЛОЗА ВА».
Таким чином, вищезазначеними доказами підтверджується несприятливі погодні умови  восени 2018 р., навесні та влітку 2019 р., через що ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” зазнало значних збитків внаслідок недобору врожаю. 
Тому колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що форс-мажорні обставини настали вже після прострочення відповідача і об`єктивно не могли вплинути на неможливість виконання Договору у жовтні 2018 року, оскільки такі доводи не відповідають дійсності. 
Положення ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України  визначають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій (стягуваної неустойки) у двох випадках:
- коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками (ч.1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України);
- якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України).
Кожен з таких випадків передбачає врахування різних аспектів: якщо в першому випадку суд має зважати на ступінь виконання зобов`язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, то в другому - законодавство передбачає необхідність врахування інтересів боржника. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц.
Зі змісту ст. 233 Господарського кодексу України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду. 
Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Частина 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під “іншими учасниками господарських відносин” слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Судом першої інстанції правомірно прийнято до уваги, що несприятливі погодні умови та інші обставини, що призвели до загибелі посівів або втрати врожаю, не є самостійною підставою для звільнення Покупця від сплати штрафних санкцій згідно п.7.2.6. Договору, проте, приймаючи їх до уваги, а також те, що ТОВ ,,ЛОЗА ,,ВА” повністю оплатило основний борг, те, що ПП ,,БІЗОН-ТЕХ 2006” не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, та те, що позивач отримає суттєву компенсацію у вигляді 48% річних, можливість зменшення яких судом законодавець не передбачив, господарський суд з урахуванням інтересів всіх учасників справи цілком обґрунтовано та законно зменшив належний до стягнення штраф на 50% до 61500,00 грн.
При цьому судова колегія відхиляє доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині зменшення штрафу, оскільки позивачем не подавалась апеляційна скарга на рішення суду, а зменшення штрафних санкцій є дискреційними повноваженнями суду та вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підстави зменшення нарахованих санкцій носять оціночний характер, при цьому, часткове задоволення судом клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій вказує на врахування майнових інтересів позивача.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 р. № 7-рп/2013.
В свою чергу, апеляційний суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних, відсотків та штрафу з огляду на відсутність вини, оскільки відповідальність покупця визначена умовами укладеного договору, при підписанні якого відповідач як самостійна юридична особа повинен був розуміти усі ризики.
Таким чином, колегія суддів не вбачає порушення інтересів стягувача та боржника у даному випадку, та вважає що, зменшивши штрафні санкції на 50%, судом було дотримано збалансованість інтересів сторін, враховано ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, та баланс інтересів сторін.
Враховуючи викладене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про те, що рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року у справі № 916/2828/19 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,ЛОЗА ,,ВА” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 22.01.2020 року у справі №916/2828/19 залишити без змін.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 24.09.2020 року.

Головуючий суддя                                                                      А.І. Ярош

Суддя                                                                                          С.І. Колоколов

          Суддя                                                                                          Н.М. Принцевська