Апеляційне провадження № 22-ц/824/3666/2020               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 24 червня 2020 року                                                                                              м. Київ
Унікальний номер справи 755/13279/18
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів Вербової І.М., Поліщук Н.В.,  за участю секретарів  судового засідання Пащенко О.П., Кузнєцової В.В.,
сторони справи:
позивач -                    ОСОБА_1 ,
           відповідач -                Київська міська рада,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 ,
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року, ухваленого  в приміщенні  суду під головуванням судді Катющенко В.П.,-
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до КМР про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 . 
При зверненні до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, їй було повідомлено, що вона пропустила строк для прийняття спадщини та про те, що їй необхідно скористатись правом, передбаченим ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України та звернутись з позовом до відповідного суду. 
Вказувала, що у неї були поважні причини пропуску строк для прийняття спадщини: тривале лікування (протягом червня - серпня 2017 року) шийного відділу, проходження лікувального курсу та обстежень; догляд за її матір`ю, яка потребує постійної допомоги у зв`язку зі станом здоров`я; допомога своїй доньці у догляді за дитиною; перебування за кордоном деякий час. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 тривалістю у три місяці, починаючи з часу набрання рішенням законної сили.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про  відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що вказане рішення суду грубо порушує її право на спадщину, оскільки її чоловік був так само спадкоємцем цього ж майна, для оформлення якого звернулася позивач з вказаним позовом. Проте, на відміну від позивача її чоловік прийняв спадщину, а після його смерті, квартиру, яка складала спадкову масу, успадкувала вона.
Суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси осіб, які не були залучені до участі у справі та не залучив її до участі у справі. 
Також суд неповно з`ясував обставини справи, оскільки перевірив лише витяг зі спадкового реєстру від 12.10.2018, у якому інформація щодо спадкових справ, заведених по смерті   ОСОБА_3 відсутня. Однак, її чоловік, який був сином померлого, прийняв спадок після ОСОБА_3 , на підставі ст. 1268 ЦК України, як такий, що проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік помер, і 24.01.2019 вона отримала свідоцтво про право власності на спадок  ОСОБА_5 .
Також суд прийняв помилкове твердження позивача про існування тяжких обставин, які унеможливили ОСОБА_1 вчасно звернутися до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки вони є суперечливими і не підтвердженими належними доказами.
Вказує також, що судом було порушено правила підсудності розгляду справи, оскільки відповідач КМР, не зареєстрований в Дніпровському районі м. Києві.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач  заперечує проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд дослідив надані нею докази належно, та прийшов вірного висновку про доведеність позовних вимог.
Стосовно порушення правил підсудності, про яке зазначила апелянт, то вказувала, що згідно листа ВССУ від 10.07.2012 № 6-47/0/9-12 та листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 позови спадкоємця пред`являються в суд за місцем знаходження майна або основної його частини.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник  ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній. Просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник КМР в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає  розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
  Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Як вбачається з свідоцтва про народження ОСОБА_1 батьком останньої є  ОСОБА_3 
26 жовтня 1986 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Постановою ПН КМНО Погорєлова Б.С. від 08.10.19 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_3 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_11 суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем причини пропуску строку для звернення  до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки остання хворіла сама та здійснювала постійний догляд за хворою матір`ю ОСОБА_12 .
Апеляційний суд не  погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Як вбачається, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , послався, зокрема,  на витяг зі спадкового реєстру від 12 жовтня 2018 року, у якому інформація щодо спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_3 відсутня. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Між тим, як вбачається, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3   його син  ОСОБА_5 прийняв спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України, як такий, що проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження вказаного в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 надала повідомлення  Десятої Київської державної нотаріальної контори.
Окрім цього, до апеляційної скарги ОСОБА_2 надала копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 09.10.2019, з якого вбачається, що, вона, як спадкоємець ОСОБА_5 24.01.2019 прийняла спадщину  - квартиру АДРЕСА_1 , розмір частки 1/1, власники - ОСОБА_2 (ас. 61).
На вимогу  ст.8 Закону України "Про нотаріат", якою встановлені обмеження у праві доступу до матеріалів нотаріальних справ, суд першої інстанції не витребував з нотаріальної контори матеріалів спадкової справи.
Таким чином, суд неповно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору та не звернув увагу, що поданий позивачем витяг щодо відомостей про об`єкт нерухомого майна (ас.ас.11-12) містить відомості щодо спадкової маси станом на травень 2018 року. В той час як вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 у вересні 2017 року його син ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.
Після ж смерті  ОСОБА_5   спадщину на квартиру в установленому законом порядку прийняла його дружна ОСОБА_2 та  24.01.2019 отримала свідоцтво про право на спадщину.
Зазначене призвело до порушення прав  ОСОБА_2 , яке полягає в незалученні її до участі у справі, що свідчить, що судом не встановлено належного суб`єктного складу осіб, які мають відповідати у спірних правовідносинах.
Відтак рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням по суті нового судового рішення про відмову у  задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на  користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 150, 60 грн. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

                                           П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривен 60 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.
 
Суддя-доповідач       
 
Судді: