КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
Справа №   757/32118/15-ц  Головуючий у суді апеляційної інстанції: Литвинова І. В.
Апеляційне провадження №  22-ц/824/641/2020  Головуючий: Гаращенко Д. Р.
 
19 серпня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:
Головуючого (судді-доповідача)               Гаращенка Д.Р.
суддів                                                 Невідомої Т.О., Пікуль А.А.
при секретарі                                               Гавриленко М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Київводоканал», Публічне акціонерне товариство «Київенерго»  про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, 
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2015 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Київводоканал» (далі ПАТ «Київводоканал»), Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі ПАТ «Київенерго») про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за надані комунальні послуги за період з 20 вересня 2010 року  по 27 червня 2014 року у розмірі 179 155,72 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення розташованого за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 серпня 2008 року та споживає послуги які надає виконавець комунальних послуг Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».
У період з квітня 2007 року по жовтень 2010 року облік нарахування та збір платежів від власників орендарів нежитлових приміщень від імені КП УЖГ здійснювала КП "Жеки", які діяли на підставі договорів доручення.
На виконання окремого доручення КП УЖГ, КП "ЖЕК "Центральна" було складено акт звіряння взаєморозрахунків по заборгованості споживача ОСОБА_2 , яка станом на 30 вересня 2010 року складала 20 898, 41 грн. 
У період з 20 вересня 2010 року по 27 червня 2014 року відповідач фактично споживала комунальні послуги, але відповідно до розрахунку заборгованості та акту звіряння оплати за комунальні послуги з боку відповідача не надходили.      
Відповідно до розрахунку заборгованості за надані комунальні послуги по нежитловому приміщенню власником якого є відповідач за період з 20 вересня 2010 року по 27 червня 2014 року, заборгованість складає у розмірі 179 155,72 грн., з яких  150 770, 92 грн. - основного боргу, 19 532, 48 інфляційні втрати, 8 852, 32 грн. - 3  % річних.  
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 154 281,47 грн., судовий збір в розмірі 1 791,56 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції 04 березня 2017 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи, просила рішення суду першої інстанції змінити. Стягнути з неї на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 131,88 грн., судові витрати в розмірі 1,88 грн.
Стягнути з КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на користь апелянта судові витрати у розмірі 1 789,68 грн. 
В обґрунтування своїх доводів зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що  фактичне споживання комунальних послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання відповідачем не відбувалось, оскільки повністю було припинено відповідачем  ще в 2010 році.
Зазначила, що між сторонами відсутні договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг.
Судом першої інстанції було зроблено неправильний розрахунок сум заборгованості оскільки не було виключено із загального розміру заборгованості суми, що були нараховані у період, до якого застосовано позовну давність. 
Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості становить 88 676,81 грн., замість 154 281,47 грн. 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, залишено без змін.
Рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 самовільно відключилася від мережі теплопостачання та у період 20 вересня 2010 року по 27 червня 2014 року не сплачувала за теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. 
Також на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних. З урахуванням позовної давності суди відмовили у стягненні заборгованості за період з 20 вересня 2010 року по 03 вересня 2012 року. 
Апеляційний суд зазначив, що згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15 самовільне відключення (таке, що проведено поза передбаченою процедурою) від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт правомірного відключення нежилого приміщення від мереж теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла.
При відхиленні доводів апеляційної скарги апеляційний суд вказав, що у зв`язку з самовільним відключенням відповідача від системи централізованого опалення спірне нежитлове приміщення фактично опалювалося за рахунок теплової енергії, яка подавалася до будинку, а теплопостачальна організація постачала теплову енергію до вказаного будинку з урахування приміщення, що належить відповідачу, у зв`язку з чим вимоги позивача по їх сплаті є обґрунтованими.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року скасовано в частині задоволення позовних вимог КП  «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 154 281,47 грн., справу передано у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.  
Рішення Верховного Суду мотивовано тим, що згідно уточненого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 01 липня 2014 року (т. 1, а. с. 14, 15) сума нарахованої заборгованості за період жовтень 2012 року - червень 2014 року складає: 61 716,13 грн. - за централізоване опалення; 16 490,99 грн. - за гаряче водопостачання; 131,88 грн. - за холодне водопостачання; 8 343,98 грн. - інфляційні втрати, 1 993,83 грн. - 3% річних; разом - 88 676,81 грн. Також у розрахунку зазначено, що за період 20 вересня 2010 року по 27 червня 2014 року інфляційні втрати становлять 19 532,48 грн., а сума 3 % річних - 8 852,32 грн. 
При цьому, ОСОБА_1 подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (т. 1, а. с. 198, 199).
Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не перевірив: за який період була нарахована заборгованість у розмірі 154 281,47 грн., не навів розрахунків заборгованості, не визначив складові цієї суми; не перевірив чи має місце пропуск позовної давності, за умови, що суд першої інстанції застосував позовну давність, тому зробив передчасний висновок залишивши без змін рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнято до провадження.
В судовому засіданні апелянт підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.
Представник позивача ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник третьої особи ОСОБА_4 залишила вирішення питання на розсуд суду.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення № 9, загальною площею 172,9 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1   на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 серпня 2008 року.
Позивач здійснює забезпечення надання комунальних послуг у належному відповідачу нежилому приміщенні, відповідно до статуту підприємства та укладених договорів із постачальниками послуг (т. 1, а.с. 6-10, 203-206, 207-212).
14 листопада 2003 року між АЕК «Київенерго» та КП «УЖГ Шевченківського району м. Києва», яке було перейменовано в КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», згідно з рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва», укладено договір № 32-0074 на постачання теплової енергії у гарячій воді на межу балансової належності для потреб опалення та для гарячого водопостачання.
Встановлено, що до 30 вересня 2010 облік, нарахування та збір платежів від власників (орендарів) нежитлових приміщень від імені КП УЖГ Шевченківського району м. Києва проводилися житлово-експлуатаційними конторами, що діяли на підставі договорів доручення. 
На виконання Окремого доручення Першого заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації Пахальчука Г. Д. від 13 вересня 2010 № 905, КП «ЖЕК «Центральна» було складено акт звіряння взаєморозрахунків про заборгованість по споживачу передано до КП УЖГ (виконавця) заборгованість по даному споживачу за комунальні послуги в сумі 20 898,41 грн. станом на 30 вересня 2010 року.
Відповідно до акту від 10 березня 2010 року, складеного комісією майстрів т/д ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сантехніка ОСОБА_7 , затвердженого директором КБ «ЖБК «Центральна» ОСОБА_8 , нежитлове приміщення в будинку за адресою АДРЕСА_1 , на звернення відповідача було обстежено та виявлено, що у приміщенні демонтовані батареї, труби подачі опалення - термоізольовані /а. с. 168/.
ВАТ «АК «Київводоканал» та КП «УЖГ Шевченківського району м. Києва» укладено договір № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.
Згідно договору № 320074 від 14 листопада 2003 року, укладеного між КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та ПАТ «Київенерго», теплове навантаження на будинок де розміщене нежитлове приміщення по опаленню становить 13,331 гкал/годину.
У період з 20 вересня 2010 року по 27 червня 2014 року ОСОБА_1 не сплачувала за теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 150 770,92 грн., нараховано суму інфляційних втрат у розмірі 19 532,48 грн. та суму 3 % річних - 8 852,32 грн., що становить загальну суму у розмірі 179 155,72 грн.
Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року (справа № 757/1423/15-ц), 23 лютого 2015 року відповідач звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу, виданого Печерським районним судом м. Києва 06 лютого 2015 року про стягнення з неї на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованості за житлово-комунальні послуги. 
Ухвалою Печерського районного суду від 13 березня 2015 року судовий наказ, від 06 лютого 2015 року було скасовано (т.1, а. с. 13).
Згідно з актом обстеження технічного стану системи теплозбереження № 11/02-06-05 від 06 листопада 2015 року, складеного представником СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» інженером Карнатовим С.М., нежитлове приміщення у будинку за адресою АДРЕСА_1 , від`єднано від загальної будинкової системи централізованого опалення, згідно акту прихованих робіт, а транзитні стояки системи централізованого опалення - заізольовані (т.1, а. с. 181).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства в період 20 вересня 2010 року  по 27 червня 2014 року не сплачувала комунальні послуги за надану теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позивачем за цей період у розмірі 150 770,92 грн., нараховано суму інфляційних витрат у розмірі 19  532,48 грн. та суму 3 % річних - 8 852,32 грн., що становить загальну суму у розмірі 179 155,72 грн.
Колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеній нормі процесуального закону враховуючи наступне. 
Відповідно до наданого позивачем уточненого розрахунку заборгованості за надані комунальні послуги по нежитловому приміщенню станом на 01.07.2014 р. сума боргу відповідача за період з 20 вересня 2010 року по 27 червня 2014 року складає 179 155 грн. 72 копійки.
Колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що вона не повинна нести витрати по оплаті послуг за гарячу воду та опалення з підстав того, що в нежитлове приміщення яке належить апелянту було від`єднано від загальної будинкової системи централізованого опалення, а транзитні стояки системи централізованого опалення заізольовані.
Згідно зі ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" діючого станом на час складання акту обстеження технічного стану системи теплозбереження № 11/02-06-05 від 06 листопада 2015 року, представником СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» інженером Карнатовим С.М. встановлено, що споживач має право: 
1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг;
2) одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо;
3) на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг;
4) на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг;
5) на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством;
6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
7) отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт;
8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу.
Крім того споживач зобов`язаний:
1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору;
2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини;
3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу;
4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини;
5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;
6) дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм;
7) допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку;
8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг;
9) своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період;
10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.
Апелянт при здійсненні від`єднання нежитлового приміщення у будинку за адресою АДРЕСА_1 , від загальної будинкової системи централізованого опалення, згідно акту прихованих робіт, та заізоляції відключення транзитних стояків системи централізованого опалення не узгодила зазначені дії та не повідомила про це відповідну постачальну організацію.
Оскільки цього не було зроблено, то позивач правомірно нараховував борг за надані та несплачені послуги.
ОСОБА_1 подала заяву про застосування строків позовної давності (т.1 а.с. 198). 
Просила суд першої інстанції відмовити у задоволенні позову в частині сум заборгованості, строк сплати за якими минув до 03 вересня 2012 року.    
Колегія суддів здійснила перевірку розрахунків заборгованості та прийшла до наступного.
Згідно зі ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів вважає, що необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності та стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в межах строку позовної давності за три роки до моменту подачі позову до 03 вересня 2015 року.
Згідно з перевіркою уточненого розрахунку заборгованості борг складає 79 419 грн. 31 коп.
Згідно з розрахунком зробленим в Інтернеті он-лайн режимі  3 % річних на суму заборгованості складають 4 145,00 грн., а індекс інфляції 9 714 грн.91 коп. Загальна сума боргу становить 93 279 грн. 47 коп. 
Згідно зі ст.  376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
3. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не здійснив належну перевірку наданого позивачем розрахунку, не встановив період з який була нарахована заборгованість, не навів власного розрахунку заборгованості з урахуванням заявленого стороною застосування строку позовної давності.  
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції належить змінити зменшивши суму стягнення з 154 281грн. 47 коп. до 93 279 грн., 22 коп., з яких 79 419 грн. 31 коп. сума заборгованості в межах трьох років 4 145  грн. 3 %  річних, та 9 714 грн. 91 коп. індекс інфляції. 
З урахуванням сплати сторонами сум судового збору колегія суддів вважає, що остаточно з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 153 грн. 57 коп. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
 
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року в частині задоволених позовних вимог Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінити. 
Зменшити суму  заборгованості за житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНПП НОМЕР_1 ) на користь  Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (вул. М. Кирпоноса 10/8, Код ЄДРПОУ 31731838) з 154 281 (сто п`ятдесят чотири тисячі двісті вісімдесят одна) грн. 47 коп. до 93 279 (дев`яносто трьох тисяч двісті сімдесят дев`ять ) грн. 22 коп., з яких 79 419 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн.  31 коп. сума заборгованості, 4 145 (чотири тисячі сто сорок п`ять) грн. 3 % річних, 9 714 (дев`ять тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 91 коп. індекс інфляції. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» ( вул. М. Кирпоноса 10/8, Код ЄДРПОУ 31731838) суму судового збору  в розмірі  153 (сто п`ятдесят три) грн. 57 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів, з дня складання повного тексту постанови суду, безпосередньо до Верховного Суду з підстав визначених у ч.2 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 серпня 2020 року.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                                         Т.О. Невідома

                                                                                                                    А.А. Пікуль