УХВАЛА
20 серпня 2020 року 
м. Київ
Справа №  910/17055/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. – головуючий, Колос І.Б., Стратієнко Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020
(головуючий - Коробенко Г.П., судді Кравчук Г.А., Козир Т.П.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020
(суддя Пінчук В.І.)
у справі №910/17055/19
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до Торгівельно-виробничої фірми "ІНТЕРОН" (Товариство з обмеженою відповідальністю за участю іноземного капіталу)
про стягнення 15 148,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Торгівельно-виробничої фірми "ІНТЕРОН" (Товариство з обмеженою відповідальністю за участю іноземного капіталу) 15 148,70 грн пені, нарахованої у відповідності до п.7.2 договору про закупівлю товару за державні кошти №283/18 від 15.11.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020, у задоволенні позову відмовлено.

04.08.2020 Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17055/19, разом з клопотанням про відстрочення від сплати судового збору за подання касаційної скарги до моменту розгляду справи по суті.

Перевіривши матеріали касаційної Військової частини НОМЕР_1 , Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року встановлений у розмірі 2102,00 грн.

У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у справі №910/17055/19 є стягнення 15 148,70 грн пені, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення суми меншої, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2020 рік – 210 200 грн), то у розумінні ГПК України ця справа є малозначною.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2019 встановлено, що справа №910/17055/19 відноситься до категорії малозначних справ.

Водночас у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстави для перегляду у касаційному порядку оскаржуваних судових рішень у малозначній справі, що передбачена пп. "а", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Військова частина НОМЕР_1 вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо вирішення спорів, які виникають із договірних зобов`язань, не наводячи при цьому правової норми, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, чи інших правових позицій Верховного Суду, в розріз з якими прийнято оскаржене судові рішення. Водночас скаржник звертає увагу на судові справи з подібним предметом позову за участі позивача, однак вказане не є підставою для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже прийняття рішень у вказаних скаржником справах пов`язані з різними фактичними обставинами, які були встановлені судами під час розгляду цих справ.

Разом з тим, скаржник наголошує, що справа №910/17055/19 справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для Військової частини НОМЕР_1 , обґрунтовуючи це тим, що предметом договору, щодо виконання умов якого виник спір, є закупівля товарів за державні кошти, що впливає на боєздатність держави в умовах війни.
За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами, а тому надання стороні будь-яких переваг зважаючи на її правовий статус, джерело фінансування, походження коштів, розпорядником яких вона є, призведе до порушення одного з основних засад господарського судочинства – рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Верховний Суд вважає, що доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судами під час розгляду справи по суті, і в цілому до заперечення результату розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики або справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, інших аргументів та доводів, які б свідчили про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах скаржником у касаційні скарзі не наведено.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Таким чином у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №910/17055/19 є стягнення суми, що є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а у касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17055/19 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Крім того, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржника, то клопотання про відстрочення від сплати судового збору за подання касаційної скарги до моменту розгляду справи по суті не розглядається.

Керуючись статтями 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2020 у справі №910/17055/19.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       О.А. Кролевець

Судді                                                                                                    І.Б. Колос

                                                                                                    Л.В. Стратієнко