Дата документу 01.10.2020 Справа № 337/101/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 337/101/20 
Провадження №22-ц/807/2339/20 
Головуючий в 1-й інстанції – Кучерук І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року                                 місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Крилової О. В., Полякова О.З.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 20 травня 2020 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року АК «Страхова компанія «Країна» звернулася до суду з позовом у якому вказала, що 04.10.2017 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ТОВ «СМ ТРАНС» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 56-63/УА/ 0164038/2.1.5. Предметом Договору були майнові інтереси ТОВ «СМ ТРАНС», пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Мерседес», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 18.12.2017 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », в м. Запоріжжя на Хортицькому шосе допустила зіткнення з автомобілем «Мерседес», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, Відповідач визнала свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт. На підставі страхового акту ПАТ «СК «Країна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 8833 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за полісом № АК4371997 в ПрАТ «СК «ВУСО», то остання керуючись ст. 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПАТ «СК «Країна» страхове відшкодування в розмірі 4651,49 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 4181 грн. 51 коп. У позові АК «Страхова компанія «Країна» просила суд стягнути з ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4181 грн. 51 коп., та сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. 

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року, позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (р/р НОМЕР_4 в ПАТ КБ «Правекс-Банк», код ЄДРПОУ 20842474, м. Київ, вул. Електриків, буд.29А) грошову суму у розмірі 4181(чотири тисячі сто вісімдесят одна) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (р/р НОМЕР_4 в ПАТ КБ «Правекс-Банк», код ЄДРПОУ 20842474, м. Київ, вул. Електриків, буд.29А) сплачений судовий збір у розмірі 1921(одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Третя особа не відшкодувала позивачу розмір понесених витрат через ненадання відповідних документів.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.10.2017 року між ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ТОВ «СМ ТРАНС» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № УА 0164038. 

Предметом договору являються майнові інтереси ТОВ «СМ ТРАНС», пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки MERCEDES – BENZ SPRINTER 413 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 7.1 договору, фізичний знос деталей не враховується, і ремонт ТЗ здійснюється СТО на вибір страховика.

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду,18.12.2017 року о 08-00 годин, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки MERCEDES – BENZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «СМ ТРАНС» і транспортного засобу марки ЗАЗ 1103, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до повідомлення відповідач ОСОБА_1 визнала свою вину у здійсненні ДТП, яке відбулося 18.12.2017 року.

Відповідно до рахунку фактури № ГЛ-000001 від 05.01.2018 рокуФОП ОСОБА_2 , вартість ремонту автомобіля MERCEDES SPRINTER 413 CDI, НОМЕР_1 , склала 10458 грн.

12.01.2018 року, ТОВ «СМ ТРАНС» звернулось до ПАТ «Страхова компанія «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно до страхового акту № 56-63/УА/ 0164038/2.1.5.1 від 01.02.2018 року, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, визначено ПАТ «Страхова компанія «Країна» в сумі 8833 грн.

Платіжним дорученням № 999 від 02.02.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Країна» сплатило ФОП ОСОБА_2 за страховим актом № 56-63/УА/ 0164038/2.1.5.1 від 01.02.2018 року, грошову суму у розмірі 8833 грн.

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 18.12.2017 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була, з 21.09.2017 року,застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом № АК4371997.

29.08.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Країна» звернулось з претензією № 7864 до ПрАТ «СК «ВУСО» про здійснення страхового відшкодування у розмірі 8833 грн.

Листом від 26.11.2018 року ПрАТ «СК «ВУСО» повідомило ПАТ «Страхова компанія «Країна», що згідно зі страховим актом № 11054-24 від 16.11.2018 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі 4651,49 грн. по претензії № 7864, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 70%.

19.11.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Країна» звернулось до ОСОБА_1 з вимогою сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та отриманим розміром страхового відшкодування у суму 4181,51 грн.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи встановлено, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу марки MERCEDES – BENZ SPRINTER 413 CDI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, тому з відповідачки, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним виплаченим розміром відшкодування, та отриманим страховим відшкодуванням.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У постанові від 04.07.2018 року Великої палати Верховного Суду (справа № 775/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

 
За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

 
Отже, на думку колегії, відшкодування страхової суми в неповному обсязі у зв`язку з наданням позивачем третій особі неповного пакету документів (вказане вбачається з відповіді №9464 від 26.11.2018р. а.с.34), не є безумовною підставою для перекладання цього обов`язку на страхувальника, який, уклавши договір страхування, розраховував на його належне виконання іншою стороною. А тому спочатку страховики мають вирішити питання відшкодування між собою, зокрема, у судовому порядку, а вже у випадку встановлення судом відсутності такого обов`язку у страховика, який зареєстрував відповідальність винуватця ДТП, такий обов`язок з відшкодування сплаченої потерпілому страхової виплати виникає у останнього.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність вимог позивача, в зв`язку чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року у цій справі скасувати та ухвалити нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до  ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 01 жовтня 2020 року.

Судді:                                                С. В. Кухар

                                                                       О. В. Крилова

О. З. Поляков