Справа № 338/1279/19 
Провадження № 22-ц/4808/943/20 
Головуючий у 1 інстанції Рибка Л. Я. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Турів О.М.
з участю апелянта, представника позивача Дмитріва О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання не чинити перешкод при приєднанні житлового будинку до електричних мереж оператора системи розподілу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене у складі судді Рибки Л.Я. 17 червня 2020 року в селищі Богородчани,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року адвокат Дмитрук О.І., який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (далі - АТ «Прикарпаттяобленерго»), звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання не чинити перешкод при приєднанні житлового будинку до електричних мереж оператора системи розподілу.
Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та АТ «Прикарпаттяобленерго» укладено договір про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019, згідно з яким виконавець забезпечує приєднання електроустановок об`єкта замовника відповідно до схеми зовнішнього електропостачання та проектної документації на зовнішнє електропостачання, розробленої згідно з технічними умовами від 03 квітня 2019 року №19-30/2019.
24 квітня 2019 року працівники АТ «Прикарпаттяобленерго» на виконання умов вказаного договору виїхали на місце для здійснення будівельно-монтажних робіт, однак ОСОБА_1 , співвласник домоволодіння АДРЕСА_1 , заперечив щодо встановлення залізобетонної опори і заборонив проводити будь-які роботи. Також відповідач не допустив працівників позивача для виконання монтажних робіт 07 червня 2019 року та 17 вересня 2019 року. Такі дії ОСОБА_3 є порушенням приписів в пунктах 4, 13 «Правил охорони електричних мереж», «Правил роздрібного ринку електричної енергії» та призвели до звернення ОСОБА_2 до суду з позовом до АТ «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживача, зобов`язання виконати умови договору та відшкодування матеріальних збитків.
Рішенням Богородчанського районного суду від 17 червня 2020 року позов Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у приєднанні 1/2 частини житлового будинку, що в АДРЕСА_2 , до електричних мереж оператора системи розподілу на виконання Приватним акціонерним товариством «Прикарпаттяобленерго» зобов`язань за договором про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019, укладеним 12 квітня 2019 року з ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» 1921 гривню судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач неодноразово не допускав працівників АТ «Прикарпаттяобленерго»на територію домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , для виконання будівельно-монтажних робіт на виконання договору про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм чинного законодавства, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що після поділу спільного сумісного майна між ним та третьою особою у цій справі суд визнав право кожного з них на 1/2 частину будинку та земельної ділянки площею 0,12 га, однак земельна ділянка внатурі не виділена. 
Апелянт стверджує, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 на підставі рішення Горохолинської сільської ради від 31.03.1994 року він отримав земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд. Перебуваючи в шлюбі, вони в 1994 році побудували індивідуальний житловий будинок, стайню, стодолу, убиральню, огорожу. За період окремого проживання він за власні кошти побудував літню кухню, гараж та два сараї, а також викопав колодязь. Для будівництва цих об`єктів рішенням Горохолинської сільської ради від 13.07.2001 року йому виділена земельна ділянка площею 0,13 га. Таким чином, йому на праві власності перебуває земельна ділянка розміром 0,25 га. Із державного акту вбачається, що жодних обмежень у використанні вказаної земельної ділянки не має. 
Також стверджує, що він є абонентом і сам сплачує за електроенергію, тому на законних підставах відключив від електропостачання частину будинку, що належить колишній дружині, і де вона проживає. 
Крім того, апелянт вважає, що питання щодо встановлення електричних опор необхідно вирішувати з ним, як власником земельної ділянки, тому позивач не має будь-яких повноважень зобов`язувати його надати земельну ділянку для встановлення електричних опор, що, крім того, буде створювати йому (відповідачу) незручності та перешкоди в користуванні власною земельною ділянкою.
Також апелянт зазначає, що суд не дав належної оцінки тому факту, що Касаційним цивільним судом відкрито касаційне провадження у справі №338/1615/15 за касаційною скаргою ОСОБА_2 до нього про скасування державного акту на право власності, виділ майна та земельної ділянки в натурі.
З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Представник позивача ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу, у яких заперечили доводи скарги як безпідставні, зазначили, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи. Просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.
Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Третя особа ОСОБА_2 не з`явилась в судове засідання, про час та день розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також вказала, що підтримує свою позицію, висловлену у відзиві на апеляційну скаргу.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 квітня 2019 року між АТ «Прикарпаттяобленерго», що здійснює ліцензовану діяльність з передачі електроенергії, та ОСОБА_2 укладено договір №19-30/2019 про стандартне приєднання до електричних мереж.
Згідно з п. 1.1 Розділу І договору, до електричних мереж АТ «Прикарпаттяобленерго» приєднується 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до Розділу ІІ договору, виконавець послуг забезпечує приєднання електроустановок об`єкта замовника (будівництво, реконструкція, технічне переоснащення та введення в експлуатацію електричних мереж зовнішнього електропостачання об`єкта замовника від місця забезпечення потужності до точки приєднання) відповідно до схеми зовнішнього електропостачання та проектної документації на зовнішнє електропостачання, розробленої згідно з технічними умовами від 03 квітня 2019 року №19-30/2019, які є додатком до цього договору, а також здійснює підключення об`єкта замовника до електричних мереж на умовах цього договору. Замовник оплачує виконавцю послуг вартість приєднання.
Договір підписано виконавцем та замовником, сторонами погоджено всі істотні умови договору, він набрав чинності 12 квітня 2019 року з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами, передбачених ним зобов`язань (а.с. 6 - 8).
Виконання сторонами умов договору в наведеній вище частині, а також проведення замовником ОСОБА_2 оплати за приєднання за цим договором, відповідачем не оспорюється.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2012 року задоволено частково позов ОСОБА_2 , зокрема, визнано домоволодіння по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку цього майна, а за ОСОБА_1 - право на 2/3 частки цього домоволодіння. В задоволенні позовних вимог про виділення часток в натурі відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2012 року рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2012 року в частині поділу житлового будинку та земельної ділянки скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано житловий будинок, стайню, стодолу, убиральню, які під одним дахом, вартістю 227 101 грн, по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_1 право власності по 1/2 ідеальній частці кожного на вказаний будинок, вартість яких становить 11 335,50 грн. кожна та по 1/2 частині на земельну ділянку розміром 0,12 га, призначену для обслуговування цього будинку. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 27-30).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с. 47 - 48).
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2017 року у справі №338/1615/15-ц скасовано рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2017 року, яким було відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, виділення в натурі будинковолодіння та земельної ділянки, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі будинковолодіння та земельної ділянки, визнання нечинним і скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, виключення із бази даних авоматизованої системи ведення Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень інформації про земельну ділянку, відмовлено (а.с. 150 -154).
30 березня 2018 року Верховним Судом постановлено ухвалу про відкриття касаційного провадженні у цивільній справі №338/1615/15-ц за касаційною скаргою ОСОБА_2 (а.с. 77).
Таким чином, сторона договору про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частини будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , тому суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги твердження відповідача про те, що підключення частини будинку, в якому проживає ОСОБА_2 , до електропостачання неможливе до розгляду Верховним Судом цивільної справи за її позовом про скасування державного акта на право власності, виділ майна та земельної ділянки в натурі, яка жодним чином не може вплинути на право ОСОБА_2 на підключення її частини будинку до електропостачання.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що він неодноразово не допускав працівників АТ «Прикарпаттяобленерго» на територію домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , для виконання будівельно-монтажних робіт на виконання договору про стандартне приєднання до електричних мереж №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року. 
Вказані обставини також підтверджуються копіями відповідних актів.
Так, із акту про недопуск від 22 квітня 2019 року встановлено, що відповідач заперечив встановлення залізобетонної опори на своїй земельній ділянці у зв`язку з тим, що їхній з ОСОБА_2 спір про поділ земельної ділянки знаходиться на розгляді у касаційному суді (а.с. 9).
Актом про відмову споживача надати доступ для монтажу (демонтажу) ЛЕП (КЛЕП) при капбудівництві (реконструкції, капремонті) від 07 червня 2019 року встановлено, що відповідач не допустив бригаду та техніку для встановлення опори, мотивуючи тим, що дана земельна ділянка знаходиться під арештом, а справа в суді (а.с. 10).
Актом про відмову споживача надати доступ для монтажу (демонтажу) ЛЕП (КЛЕП) при капбудівництві (реконструкції, капремонті) від 17 вересня 2019 року встановлено, що відповідач не допустив до виконання ПКД та робіт згідно ТУ №19-30/2019 від 12 квітня 2019 року.
Усі вказані акти підписані власноручно відповідачем.
Також судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 (третя особа у цій справі) у жовтні 2019 року звернулася до суду з позовом до АТ «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживача, зобов`язання вчинення дій та відшкодування матеріальних збитків, в якому, зокрема, просила зобов`язати АТ «Прикарпаттяобленерго» виконати в натурі умови договору про стандартне приєднання №19-30/2019 року від 12 квітня 2019 року, стягнути з відповідача 14 799 грн матеріальних збитків та пеню за невиконання договору у розмірі 82 435,32 грн. (а.с. 34). Згідно копії ухвали про відкриття від 03 жовтня 2019 року Івано-Франківським міський суд відкрив провадження у вказаній справі (а.с. 13).
Спірні правовідносини урегульовуються положеннями ст. 901 ч. 1, ст. 903 ч. 1 ЦК України, відповідно до яких за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з пунктами 4.2.1., 4.2.2., 4.2.4. глави 4.2 Кодексу систем розподілу, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 310 з подальшими змінами та доповненнями, саме оператор систем розподілу (далі - ОСР) надає послугу зі стандартного приєднання відповідно до умов договору про стандартне приєднання.
Послуга зі стандартного приєднання передбачає виконання комплексу робіт, а саме: розроблення технічних умов, включаючи вимоги щодо влаштування вузла комерційного обліку; підготовку технічного завдання на проєктування; розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проєктної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (до точки приєднання електроустановок замовника); здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики; перевірка та погодження ОСР проєктної документації замовника на відповідність вимогам технічних умов в частині вибору параметрів електричного обладнання на станційному об`єкті (трансформаторна підстанція) замовника та узгодження електричних мереж замовника із електричними мережами ОСР на напрузі приєднання 6 кВ та вище; виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт.
Строк надання послуги зі стандартного приєднання для електроустановок замовника першого ступеня потужності становить 45 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником ОСР вартості приєднання відповідно до договору про приєднання.
Свобода договору, відповідно до ст. 3 ЦК України, є однією з засад цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч. 1 ст. 638 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Суд правильно вважав, що відповідач договір №19-30/2019 про стандартне приєднання до електричних мереж не оспорював, тому вказаний договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи усе вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право позивача було порушено і позовні вимоги АТ «Прикарпаттяобленерго» про зобов`язання відповідача не чинити перешкод при приєднанні 1/2 частини житлового будинку, що в АДРЕСА_2 , до електричних мереж оператора системи розподілу підлягають до задоволення.
Доводи апелянта, що підключення електропостачання до частини будинку колишньої дружини буде створювати йому незручності та перешкоди в користуванні власною земельною ділянкою, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому колегія суддів відхиляє їх.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, що земельна ділянка ОСОБА_2 в натурі не виділена, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це жодним чином не впливає на право ОСОБА_2 , яка є власником половини будинку та земельної ділянки, на приєднання до електромережі та користування електроенергією у частині будинку, де проживає.
Твердження апелянта, що він є абонентом позивача і сам сплачує за електроенергію, тому на законних підставах відключив від електропостачання частину будинку, що належить колишній дружині, і де вона проживає, не спростовують правильність висновку суду.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача.
Адвокат Дмитрук О.І. у своєму відзиві надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, на суму 6 100 гривень.
Положенням ч.ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідач у засіданні суду апеляційної інстанції просив зменшити розмір судових витрат, оскільки є особою із інвалідністю третьої групи та отримує пенсію у розмірі 1 700 гривень.
Відповідно до ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
З урахуванням майнового стану відповідача та його інвалідності, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, до 1 000 гривень.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду від 17 червня 2020 року - без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
І.О. Максюта
Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року