ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 р. 	Справа № 440/2666/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Жигилія С.П. ,
          
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіальної громади міста Лубни в особі Лубенської міської ради Полтавської області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава по справі № 440/2666/20
за позовом               Територіальної громади міста Лубни в особі Лубенської міської ради Полтавської області  
до               Держави в особі Міністерства оборони України ,               Фонду державного майна України                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ
Територіальна громада міста Лубни в особі Лубенської міської ради Полтавської області (далі по тексту - Територіальна громада м.Лубни в особі Лубенської міської ради, позивач), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Держави в особі Міністерства оборони України (далі по тексту - МОУ, перший відповідач), Фонду державного майна України (далі по тексту - Фонд держмайна, другий відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо надання інформації та документів для включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, об`єкта нерухомого майна: громадського будинку (Військове містечко №6), розташованого за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 48;
- визнати протиправними дії Фонду державного майна України щодо включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко №6), розташований за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 48 та зобов`язати Фонд державного майна України виключити з Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомості про об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко №6), розташований за адресою: Полтавська область, м. Лубни, вул. Монастирська, 48.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Територіальної громади міста Лубни в особі Лубенської міської ради Полтавської області до Держави в особі Міністерства оборони України, Фонду державного майна України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду господарським судом за правилами господарського судочинства.
Роз`яснено позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 440/2666/20 скасувати, справу направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції помилково віднесено дану справу до юрисдикції господарських судів. Так, в основу мотивів рішення суду першої інстанції покладено висновки Великої палати Верховного суду у постанові від 18 червня 2018 року у справі № 924/478/18 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками стосовно вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Натомість, позивач вказує, що позовна заява не містить вимог щодо скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно, а державний реєстратор не є стороною по справі. Позивач звернувся з позовом до суб`єкта владних повноважень про визнання протиправними дій щодо надання інформації та документів для включення спірного об`єкта до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, визнання протиправними дій щодо включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності спірного об`єкта та зобов`язання виключити з Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомості про спірний об`єкт нерухомого майна. Посилаючись на те, що позовні вимоги є публічно-правовими, оскільки стосуються здійснення суб`єктами владних повноважень своїх управлінських функцій, стверджує, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов підлягає розгляду в порядку господарського, а не адміністративного судочинства.
Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, виходить з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, Територіальна громада м.Лубни в особі Лубенської міської ради, оскаржує дії Міністерства оборони України щодо надання інформації та документів для включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності, об`єкта нерухомого майна: громадського будинку (Віськове містечко №6), а також дії Фонду державного майна України щодо включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко №6) та просить суд зобов`язати Фонд державного майна України виключити з Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомості про об`єкт нерухомого майна: громадський будинок (Військове містечко №6).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення, зокрема:
територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр;
представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, позивачем у цій справі є орган місцевого самоврядування – суб`єкт владних повноважень, який оскаржує дії інших суб`єктів владних повноважень - Міністерства оборони України та Фонду державного майна України.
Таким чином, у цій справі спірні правовідносини виникли між суб`єктами владних повноважень щодо дій відповідачів, зі змістом яких не погоджується позивач.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; 
публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Частиною 3 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;
2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;
3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;
4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;
5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;
6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;
7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;
8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;
9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;
10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;
11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;
12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";
13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;
15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
Відповідно до частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;
7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;
8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;
9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;
10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;
11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;
12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;
13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
З аналізу викладених норм колегія суддів доходить висновку, що КАС України наділяє суб`єктів владних повноважень правом звертатися до суду із позовами до інших суб`єктів владних повноважень лише у разі наявності спору щодо їхньої компетенції.
Так, компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.
Предметом позову Територіальної громади м.Лубни в особі Лубенської міської ради до Міністерства оборони України, Фонду державного майна України не є відносини щодо розмежування їхньої компетенції, оскільки позивач не ставить під сумнів наявність у відповідачів відповідних прав та обов`язків, а не погоджується зі діями відповідачів з підстав включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності спірного об`єкта нерухомого майна, які вчинені ними в межах повноважень, визначених Законом України «Про управління об`єктами державної власності», Порядком та умовами користування Єдиним реєстром об`єктів державної власності, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 23.03.2005 № 622, Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 14.04.2004 № 467.
Тобто цей спір у розумінні КАС України не є компетенційним.
Крім того, у ч. 5 статті 46 КАС України зазначено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень:
1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання;
2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання;
3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України;
4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);
5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.
Зазначений перелік адміністративних позовів суб`єкта владних повноважень, з якими він може звернутися до суду, є вичерпним.
З`ясовуючи питання про те, чи надано позивачу право звертатися до суду іншими законами, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.
Положеннями частини 4 статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Вищенаведене дозволяє дійти висновку про те, що право Лубенської міської ради Полтавської області, як суб`єкта владних повноважень, оскаржувати дії інших суб`єктів владних повноважень - Міністерства оборони України та Фонду державного майна України щодо включення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності спірного об`єкта нерухомого майна  спеціальним законом не передбачено.
Відтак колегія суддів вважає, що спір, за вирішенням якого Лубенська міська рада Полтавської області звернулася до суду, не є компетенційним та не відноситься до випадків, визначених ч. 5 ст. 46 КАС України, в яких позивачем може бути суб`єкт владних повноважень, а відповідачем – фізична особа, юридична особа або громадська організація, яка не є суб`єктом владних повноважень. Тобто право позивача на звернення до суду з цим позовом не передбачено ані законом, ані КАС України.
Згідно з п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Поняття “суд, встановлений законом” зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі “Сокуренко і Стригун проти України” Європейський суд з прав людини зазначив, що “фраза “встановлений законом” поширюється не лише на правову основу самого існування “суду”, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін “судом, встановленим законом” у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає “усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів”.
Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а також в судовому порядку загалом.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 826/10020/17.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі з підстав неналежності спору до розгляду за правилами адміністративного судочинства, помилково визначив що даний спір підлягає розгляду господарським судом за правилами господарського судочинства.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
З огляду на викладені вище висновки, колегія суддів вважає, що ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 440/2666/20 слід змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.
Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Територіальної громади міста Лубни в особі Лубенської міської ради Полтавської області - задовольнити частково.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 440/2666/20 - змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 440/2666/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    С.П. Жигилій