Справа № 760/10571/19
Провадження №11-сс/991/808/20

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року                                                                 місто Київ

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду колегією суддів у складі:
головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження: не з`явилися,
розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.09.2020 про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за скаргою ОСОБА_5 .
Історія провадження
1.21.01.2019 ОСОБА_5 . Голові Верховної Ради України було направлено звернення (заяву про кримінальне правопорушення) № 52 за ознаками злочинів, передбачених статтями 364, 375, 382 Кримінального кодексу України (далі – КК). Вказане звернення було скеровано до Національного антикорупційного бюро України (далі – НАБУ).
2.29.03.2019 ОСОБА_5 отримав лист № 112-188/9699 від 22.03.2019 в.о. керівника Управління по роботі з громадськістю про рішення Директора НАБУ не виконувати вимоги статті 214 КПК стосовно його заяви про кримінальне правопорушення.
3.10.04.2019 ОСОБА_5 звернувся із скаргою на бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) після отримання заяви (повідомлення) від 21.01.2019 про вчинене кримінальне правопорушення (звернення № 52 до Голови Верховної Ради України), до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (далі – скарга).
4.17.04.2019 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва скаргу повернуто особі, яка її подала.
5.05.08.2019 ухвалою Київського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 , скасовано ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.04.2019, призначено новий розгляд в суді першої інстанції.
6.18.10.2019 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва матеріали скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення № 52 від 21.01.2019 передано до Вищого антикорупційного суду для розгляду.
7.02.09.2020 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 (далі також – ухвала слідчого судді).
8.28.09.2020 до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді. Цього ж дня ухвалою судді-доповідача призначено апеляційний розгляд апеляційної скарги ОСОБА_5 .
Зміст та мотиви оскаржуваної ухвали
9.Оскаржуваною ухвалою слідчого судді скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених службових осіб НАБУ залишено без задоволення.
10.Слідчий суддя обґрунтував своє рішення тим, що: (1) згідно частина 1 статті 5 КПК, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями КПК, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення; процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду; (2) відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з метою приведення у відповідність із Законом України «Про внесення змін до статті 80 Конституції України щодо недоторканності народних депутатів України» від 18.12.2019 КПК був доповнений статтею 482-2, яка встановлює особливості порядку притягнення до кримінальної відповідальності, затримання, обрання запобіжного заходу, проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій стосовно народного депутата; (3) згідно цією статтею відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення народним депутатом України, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральним прокурором (особою, що виконує обов`язки Генерального прокурора) у порядку, встановленому КПК; (4) враховуючи, що ОСОБА_5 до Генерального прокурора із заявою про вчинення можливих кримінальних правопорушень народним депутатом України ОСОБА_6 не звертався, а просить слідчого суддю зобов`язати внести до ЄРДР відомості за вищезазначеною заявою Директора або уповноважених осіб НАБУ, які не мають повноважень на внесення до ЄРДР відомостей щодо народного депутата України, у слідчого судді відсутні підстави для задоволення цієї скарги.
Вимоги і доводи апеляційної скарги
11.В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та доданому до неї клопотанні просить: (1) поновити строк на апеляційне оскарження; (2) скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу (повернути справу для розгляду судом першої інстанції).
12.Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує наступним: (1) у статті 214 КПК відсутні посилання на підстави щодо позбавлення слідчого чи прокурора, який отримав заяву/повідомлення про кримінальне правопорушення, виконати вимоги наведеної статті; (2) слідчий суддя не навів положення КПК щодо підсудності статті 364 КК Генеральному прокурору (прокурорам Офісу Генерального прокурора), а це є обов`язковим так як суд мав скерувати заявника до правоохоронного органу з правом вчиняти процесуальні дії по статті 364 КК – по НАБУ та САП є такі положення, а по Генеральному прокурору судом не наведено.
Позиції учасників провадження
13.Учасники судового провадження в судове засідання не прибули та не надали Суду свої позиції щодо апеляційної скарги. Враховуючи, що такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, то їх неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду (частина 4 статті 405 КПК).
14.В апеляційній скарзі ОСОБА_5 висловив клопотання про забезпечення йому особистої участі у судовому розгляді у режимі відеоконференції на базі Львівського апеляційного суду. Ухвалою судді-доповідача від 28.09.2020 вказане клопотання було задоволено.
15.В апеляційній скарзі та клопотанні від 29.09.2020 ОСОБА_5 просив оголосити перерву у судовому розгляді до настання безпечних епідеміологічних умов (до окремого клопотання про поновлення розгляду), вказав що знаходиться на самоізоляції.
16.Суд не визнає вказані обставини поважними причинами неприбуття апелянта в судове засідання (у тому числі в режимі відеоконференції, забезпеченої судом за його клопотанням) в контексті положень статей 111, 138 КПК з огляду на викладені нижче мотиви.
17.Правовий режим карантину, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами та доповненнями, не передбачає жодних заборон, які унеможливлюють прибуття ОСОБА_5 до суду. Більше того, поважною причиною неприбуття особи на виклик (повідомлення) є не епідемія, а обставини непереборної сили (зокрема, епідемії) (пункт 3 частини 1 статті 138 КПК). Таким чином, за умови наявності епідемії поважною слід вважати лише ту причину неприбуття особи на виклик, яка набуває ознак обставини непереборної сили (надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно роблять неможливим прибуття до суду), тобто слід довести, що дана обставина призвела до унеможливлення реалізації учасником провадження свого права на участь в судовому засіданні. Будь-який доказів, які б зазначеним чином підтверджували наявність обставини непереборної сили ОСОБА_5 не надав.
Оцінка та мотиви Суду
18.Враховуючи вимоги і доводи апеляційних скарг та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, Суд повинен перевірити: (1) наявність підстав для поновлення строку апеляційного оскарження; (2) доводи апеляційної скарги по суті. Для вирішення апеляційної скарги по суті (у разі вирішення питання про додержання (поновлення) строку апеляційного оскарження на користь апелянта), Суд має розглянути такі питання: (1) чи передбачає закон необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення (а не про щось інше); якщо так, то (2) чи підлягають відомості заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення внесенню до ЄРДР.
(1) Щодо клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження
19.Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення (пункт 3 частини 2 статті 395 КПК). Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення (пункт 3 частини 2 статті 395 КПК). Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день (частина 7 статті 115 КПК).
20.Оскільки ухвала слідчого судді була постановлена в судовому засіданні за участю апелянта (в режимі відеоконференції), то відлік строку на апеляційне оскарження почався для нього з дня, наступного за днем її оголошення, тобто з – 03.09.2020, останнім днем строку апеляційного оскарження є 07.09.2020.
21.У той же час, копія повного тексту ухвали була вручена ОСОБА_5 лише 14.09.2020 (а. с. 226), а 21.09.2020 засобами поштового зв`язку ОСОБА_5 було направлено апеляційну скаргу.
22.З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновку, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді для ОСОБА_5 є пропущеним, але враховуючи той факт, що ознайомлення із мотивами оскаржуваного рішення відбулось лише 14.09.2020, а також незначний період часу порушення строку з цієї дати, вказані обставини слід визнати поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та поновити його ОСОБА_5 
(2) Щодо доводів апеляційної скарги по суті
Чи передбачає закон необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення?
23.Правова позиція, викладена в апеляційній скарзі, щодо порядку виконання слідчим, прокурором вимог частини 1 статті 214 КПК при отриманні заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та судова практика є подекуди протилежними за змістом і, як зауважив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі – ВССУ) у Листі від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17) «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» питання правової оцінки заяви чи повідомлення на предмет обґрунтованості викладених у них відомостей, що свідчать саме про кримінальне правопорушення, є складним і неоднозначним, і воно характеризує стан судової практики розгляду аналізованої категорії скарг. Так, «у слідчій і в судовій практиці щодо цього питання є щонайменше два підходи. Згідно з першим передбачається так зване автоматичне внесення відомостей про кримінальне правопорушення, якщо такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення. Цей підхід не передбачає оцінки відповідної заяви чи повідомлення на предмет того, що викладені відомості дають підстави констатувати певні ознаки складу злочину. У свою чергу, другий підхід не передбачає автоматичного внесення відомостей, викладених у будь-яких заявах чи повідомленнях - вносяться лише визначені як такі, що, на думку суб`єкта, який їх вносить, дійсно можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення». ВССУ, наводячи приклад, що в окремих випадках слідчі судді перевіряють не лише факт реагування чи нереагування на заяву про кримінальне правопорушення, а й здійснюють аналіз причин, внаслідок яких належне реагування не було забезпечено, категорично не заперечував можливість такої судової практики.
24.Перший підхід, по суті є формальним, і полягає у тому, що будь-яка заява (повідомлення), що має назву (якщо це письмовий документ) чи якщо його так називає заявник (в усній формі) «заява (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення» абсолютно незалежно від змісту такого повідомлення, мають спричиняти внесення уповноваженими особами (слідчим чи прокурором) відомостей з такої заяви (повідомлення) до ЄРДР та початок досудового розслідування.
25.Для Суду очевидно, що обрання такого формального підходу спричиняє ряд негативних наслідків як для держави та суспільства, так і для окремих людей, і може в окремих випадках зумовлювати внесення до ЄРДР явно недоречних відомостей (наприклад, у разі якщо така заява не містить взагалі жодних даних окрім назви; у разі якщо в ній йдеться про очевидно правомірну поведінку тих чи інших осіб; у разі, якщо в заяві не зазначається яке саме кримінальне правопорушення скоєно (навіть не йдеться про його родову приналежність); у разі, якщо йдеться про події які взагалі відбуваються поза волею людини тощо).
26.У зв`язку із цим Суд дотримується іншого підходу – змістовного. Такий підхід базується на нормах діючого законодавства виходячи з наступного.
27.Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК). Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (частина 2 статті 1 КК). Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК).
28.Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).
29.Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого – виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.
30.Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).
31.Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.
32.Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, перевантажувати правоохоронну систему держави численними повідомленнями, які завідомо не містять відомостей саме про кримінальне правопорушення, задля досягнення власних інтересів та виконання нею невластивих їй функцій. Такими запобіжниками, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК.
33.Так, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).
34.Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
35.Вказана у пункті 34 цієї ухвали інформація необхідна для (1)  визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та (2) можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.
36.Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.
37.Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».
38.Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...».
39.Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.
40.Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених у пунктах 34-36 цієї ухвали.
Чи підлягають відомості заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення внесенню до ЄРДР?
41.Розглядаючи скаргу ОСОБА_5 щодо бездіяльності уповноважених службових осіб стосовно поданої ним 21.01.2019 заяви про кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для її задоволення.
42.Зі змісту звернення № 52 (а. с. 77-80), частиною якого є заява/повідомлення про кримінальне правопорушення вбачається, що ОСОБА_5 звернувся (звернення № 38 від 26.11.2018) до народного депутата України ОСОБА_6 , в якому просив останнього здійснити реагування на факти кримінальних правопорушень (на прикладі факту дій судді Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_8 ,        дій та рішення прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 у зазначених ним справах).
43.Відсутність належного (на думку заявника) реагування з боку народного депутата України ОСОБА_5 кваліфікував як кримінальне правопорушення, передбачене статтями 382 та 364 КК, при цьому зазначивши, що депутат відмовився виконувати вимоги закону та використовувати свої права. 
44.Зі змісту доданих до звернення № 52 ОСОБА_5 ухвал слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.01.2018 та 24.01.2018 (а. с. 63-65) та ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 16.07.2018, ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2018 (а. с. 68) вбачається, що жодна з них не стосується народного депутата ОСОБА_6 , тобто вказаними судовими рішеннями на нього не покладалося жодних обов`язків. Вказане свідчить про відсутність навіть події кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК.
45.Також в заяві не наведено жодних конкретних відомостей, які могли б свідчити про вчинення народним депутатом дій (бездіяльності), які могли б свідчити про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого статтею 364 КК, окрім як залишення без реагування звернення ОСОБА_5 до нього.
46.Як вірно зазначено самим ОСОБА_5 в даному випадку народний депутат не скористався своїм правом на депутатське звернення, передбаченим статтею 16 Закону України «Про статус народного депутата України». Відмова від використання суб`єктивного права не є правопорушенням, тим більше кримінальним. Більше того, відповідно до частини 1 статті 27 наведеного Закону народні депутати України не несуть юридичної відповідальності при здійсненні депутатських повноважень, за винятком відповідальності за образу чи наклеп.
47.Посилання ОСОБА_5 на статтю 24 Закону України «Про статус народного депутата України» та статтю 19 Закону України «Про звернення громадян», які, на його думку, зобов`язують останнього невідкладно звернення народного депутата до НАБУ, є нерелевантним, оскільки вказані норми не містять відповідних положень.
48.Зазначені у заяві ОСОБА_5 обставини не можуть свідчити про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення, і що описані в ньому факти потребують перевірки засобами кримінального процесу, тому прийняте слідчим суддею рішення є правильним по суті.
49.Крім того, як правильно зазначив слідчий суддя, вимоги скарги ОСОБА_5 щодо зобов`язання директора (уповноважених осіб) НАБУ виконати вимоги статті 214 КПК стосовно народного депутату України не можуть бути задоволені та виконані через зміну процесуального закону, а саме доповнення КПК статтею 482-2, за якою відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення народним депутатом України, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральним прокурором (особою, що виконує обов`язки Генерального прокурора) у порядку, встановленому КПК.
50.Таким чином, відомості заяви ОСОБА_5 про вчинене кримінальне правопорушення не підлягають внесенню до ЄРДР уповноваженими особами НАБУ.
Висновки Суду за результатами розгляду апеляційної скарги
51.За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити ухвалу без змін.
52.Суд прийшов до висновку, що слідчим суддею в цілому були правильно встановлені фактичні обставини справи та надана їм відповідна правова оцінка на підставі наявних матеріалів.
53.З огляду на вищевикладене Суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 слід відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.
54.Керуючись статтями 2, 214, 404, 405, 407, 419, 422, 482-2, 532 КПК, статтею 11 КК, колегія суддів постановила:
1.Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
2.Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.09.2020 про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України.
3.Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
4.Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02.09.2020 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України – залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                         ОСОБА_1 
Судді                                                                                 ОСОБА_2 
ОСОБА_3