ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2466/19  Номер провадження 22-ц/814/1625/20	Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І., 
розглянувши в порядку письмового письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом  Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в особі представника за довіреністю Савіхіної Анастасії Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2020 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Крючко Н.І., -
В С Т А Н О В И В:
короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:
17 жовтня 2019 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом на загальну суму 24497 гривень 88 копійок та судові витрати в сумі 1921,00 грн..
Підстави позову вмотивовував тим, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н від 15 травня 2007 року, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 1800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
При укладенні договору позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписані ним Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між ОСОБА_1 та банком, що підтверджується його підписом у заяві.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.
Взяті на себе зобов`язання позичальник ОСОБА_1  не виконує. Станом на 30 вересня 2019 року його заборгованість перед банком складає 24497 грн. 88 коп., з яких: 651 грн. 54 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17314 грн. 07 коп. заборгованість за відсотками, 4889 грн. 51 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1142 грн. 76 коп. штрафу (процентна складова). 

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06 квітня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 651,54 гривні на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 51,10 грвиень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено за безпідставністю.
короткий зміст вимог апеляційної скарги :
З даним рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд поверхнево та упереджено провів розгляд справи, не забезпечив повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
Вважає, що у даній справі не може бути взята до уваги правова позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки відповідачем не оспорювалися і не заперечувалися умови договору, договір не визнавався недійсним, не оспорений факт його укладення.
Відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, вислови свою згоду з формою договору та його умовами.
Вважає, що суд неналежним чином дослідив докази, надані позивачем у підтвердження своїх позовних вимог, оскільки позивачем надана анкета- заява від 15 травня 2007 року, підписана відповідачем, у якій визначена відсоткова ставка в розмірі 22,8 % річних за користування кредитними коштами, строки та порядок внесення коштів на погашення заборгованості, порядок та розмір сплати неустойки.
узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 УПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Місцевий суд встановив, що між сторонами був укладений кредитний договір від 15 травня 2007 року у вигляді заяви-анкети підписаної сторонами.
Суд вказав на те, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 травня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та стягненні пені і штрафів за порушення умов кредиту.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

 Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).
Згідно чинного законодавства визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафів та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2007 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, згідно якої погодився з тим, що цією заявою він приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які надані йому для ознайомлення. 
Однак самі умови та правила ним не підписувалися, тому до уваги братися не можуть.
В зазначеній частині висновки місцевого суду є вірними. 

Однак, з рішення місцевого суду вбачається, що місцевий суд взагалі не дав оцінку тому, що анкета –заява містить умов щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами .

Так, зі змісту заяви вбачається, що сторони досягнули згоди про те, що розмір кредиту, наданий відповідачу становить 250 гривень 00 копійки, який Банк має право в будь-який момент збільшувати чи зменшувати. Кошти надані шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 1,9% на місяць на суму залишку заборгованості ( а.с. 13).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Умовами, що містить анкета-заява сторони визначили строк дії кредитного договору до квітня 2009 року (строк дії картки).
З матеріалів справи вбачається, що останнє внесення коштів на погашення заборгованості за кредитними коштами здійснено позичальником 05 жовтня 2010 року (а. с. 10).
Відповідач не просить застосувати строки позовної давності відносно вимог про стягнення заборгованості. Суд першої інстанції ухвалив заочне рішення. Про наявність справи в суді апеляційної інстанції відповідач був належним чином проінформований, про що свідчить розписка про отримання копії ухвали про відкриття провадження в якій було надано термін для надання відзиву на апеляційну скаргу. Однак своїми правами відповідач розпорядився диспозитивно , та не висловив своєї позиції щодо результатів розгляду скарги.

З матеріалів справи вбачається, що окрім підписаної позичальником анкети-заяви, 17 квітня 2008 року ОСОБА_1 була підписана довідка про умови кредитування та користування особистою картою Голд (а.с. 14), у якій також визначено відсоткову ставку як на заборгованість за тілом кредиту (2% на місяць), так і на прострочену заборгованість у розмірі 4% на місяць.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15 травня 2007 року, укладеного між сторонами, встановлено, що станом на 30 вересня 2019 року заборгованість за відсотками нарахована в розмірі 17314 грн. 07 коп., яка обрахована, виходячи з відсоткової ставки 22,8 % річних та 30 % річних на прострочену заборгованість.
Даний розрахунок відповідає умовам договору, оскільки довідка про умови кредитування містить підстави нарахування підвищених відсотків у разі прострочення заборгованості.

Апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підтверджені позивачем належним доказами та не були спростовані відповідачем.
Саме вказаний розмір заборгованості за відсотками і підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 ..

Зі змісту анкети-заяви та довідки про умови кредитування вбачається, що сторони не обумовили сплату позичальником у разі прострочення виконання зобов`язання штрафів як фіксованої частини, так і процентної складової.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів є правомірними та такими, що грунтуються на дійсних обставинах справи.

У відповідності з вимогами ст.ст. 12, 81 Цивільно процесуального Кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками в сумі 17314 гривень 07 копійок.
В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних, підлягає зміні і рішення суду першої інстанції в частині розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи.
Так, пропорційно задоволеним позовним вимогам відшкодуванню підлягають 73,33 % сплаченого судового збору, що становить 1408 гривень 66 копійок (1921 х 73,33 %).
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги підлягають компенсації з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України, також пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, за рахунок відповідача слід компенсувати 2113 гривень 00 копійок сплаченого судового збору (з розрахунку 2881,50 х 73,33%).
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
        Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2020 року –скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.
Ухвалити нове рішенняв цій частині нове рішення, яким стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками в сумі 17314 гривень 07 копійок.

Змінити заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 16 січня 2020 року в частині стягнутого судового збору, стягнувши зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок компенсації судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції 1408 гривень 66 копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок компенсації судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 2113 гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя :                                                П.С. Абрамов

Судді:                                                                 С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук