ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року	Львів	Справа № 300/2088/19 пров. № А/857/5755/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В., 
суддя                                                     Глушко І.В.

секретар судового засідання                     Омеляновська Л.В.

за участю:

представник позивача                              Лукінів М.П.                    
представник відповідача                    Лаврук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 10 квітня 2020 року  (головуючий суддя Скільський І.І., м.Івано-Франківськ, спрощене провадження ) у справі № 300/2088/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

23.10.2019 року ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась в суд із позовною заявою до Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач, ГУ ДПС України в Івано-Франківській області ), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення від 16.10.2019 №0001533306, №0001543306, №0001553306.
В обґрунтування вимог позивач покликалась на те, що відповідач прийняв згадані вище рішення всупереч чинному законодавства з огляду на те, що реструктуризовані зобов`язання громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити), не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягала оподаткуванню.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 року у задоволенні позовних вимог відмолено.
Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить апеляційний суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким  позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  позивач покликається фактично на доводи адміністративного позову, зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції, неповне дослідження усіх обставин справи та неврахування того що у відповідності до підпункту   165.1.59   пункту   165.1   ст.165 ПК України   сума прощена (анульована) банком у порядку передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, які отримані на придбання єдиного житла, не включалась до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягає оподаткуванню.
Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.
Представники відповідача проти вимог скарги заперечують, вважають їх необґрунтованими, просять у задоволенні скарги відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач, на підставі проведеного аналізу відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, встановив, що ОСОБА_1 у 2016 році отримала дохід у виді додаткового блага від АТ «Укрсиббанк» шляхом прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) в сумі 218 618,18 грн.
З метою підтвердження даної інформації Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось 28.08.2017 року до АТ «Укрсиббанк» із запитом №4531/10/09-19-13-02-19.
Листом від 06.07.2018 року №9843/10, АТ «Укрсиббанк» повідомлено про те, що доходи нараховано у ф.1-ДФ за ознакою доходу « 126» у вигляді додаткового блага по фізичній особі ОСОБА_1 , анульовано кредитором у сумі 218 618,18 грн.
Згідно підпункту 78.1.2 п.78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 06.08.2019 року за № 1257, посадові особи Головного управління ДПС в Івано-Франківській області провели документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - громадянки ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт від 19.09.2019 року за № 35/09-19-33-06/2847309046.
В ході перевірки податковий орган встановив наступні порушення:
- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 ПК України в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік;
- пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 ПК України в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період що перевірявся в розмірі 39 351,27 грн.;
- п.1.2, п.п. 1.6, п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмрі - 3279,27 грн. 
З огляду на встановлені порушення, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області 16.10.2019 року прийняло оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення: 
- №0001533306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 49189,09 грн., з яких 39351,27 грн., за основним платежем та 9837,82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
№ 0001543306, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 4099,09 грн., в тому числі 3279,27 грн., за податковим зобов`язанням та 819,82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями;
- №0001553306, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн..
Підставою для винесення оскаржуваних рішень слугувало встановлення відповідачем факту неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік внаслідок чого позивачем не задекларовано та не сплачено податок та військовий збір з доходу, отриманого у 2016 року як додаткове благо у вигляді анульованої (прощеної) основної суми кредиту в розмірі 218   618,18 грн.
Судом встановлено, що 19.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №11384751000, згідно якого, Банк зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 25 000,00 доларів США  для особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника), а саме на купівлю трьохкімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.
Забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, виступає застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: трьохкімнатна квартира, загальною площею 74,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у власності ОСОБА_1 , що передбачено пунктом 2 кредитного договору за №11384751000 від 19.08.2008 року.
28.01.2016 року ПАТ «УкСиббанк» сформовано повідомлення про анулювання боргу вх.№57-3/03, згідно якого ОСОБА_1 , як боржника, повідомлено про прийняття рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості за кредитним договором за №1138475100 (номер після реструктуризації 11384751001) від 19.08.2008 року, яка станом на 28.01.2016 року складала 221 797,87 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 218 618,18 грн., заборгованість по процентах - 3 179,69 грн. (а.с.48). Додатково кредитором роз`яснено, що відповідно до вимог Податкового кодексу України, до складу річного оподатковуваного доходу за 2016 рік входить вказаний  прощений основний борг у розмірі 221 797,87 грн.
Позивач не погоджувалась з прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішенням, а тому звернулась в суд з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач отримав додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, тому контролюючим органом, правомірно визначено податкове зобов`язання з військового збору.
Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступні міркування.
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до визначення підп.14.1.47 п.14.1   ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами   розділу IV цього Кодексу.
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту1 64.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
-          Як передбачено абзацом "д" підп.164.2.17 п.164.2   ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених   статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Відтак, додатковим благом є лише основна сума боргу (кредиту), прошеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход.  При цьому, додатковим   благом є лише основна сума боргу (кредиту), прошеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.
В матеріалах справи наявний лист ПАТ «УкрСиббанк» від 04.07.2018 року №04-07-2018, в якому банк повідомив контролюючий орган про нарахування доходів фізичним особам, в тому числі позивачу у справі, про відображення таких у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма №1ДФ) за ознакою доходу " 126" у відповідному звітному періоді.
Відповідно до наявного в матеріалах справи повідомлення ПАТ «УкрСиббанк» про анулювання боргу № 57-3/03 від 28.01.2016, адресованого ОСОБА_1 , Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» вказано, що на підставі договору про надання споживчого кредиту №1138475100 від 19.08.2008 (номер після реструктуризації 11384751001) станом на 28.01.2016 за нею обліковується кредитна заборгованість у сумі 16 218,12 (шістнадцять тисяч двісті вісімнадцять) доларів США 12 центів (403 352,75 грн.) по курсу НБУ на 28.01.2016. Повідомлено, що АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 , що станом на 28.01.2016 становить 8918,12 (сім тисяч чотириста) доларів США 38 центів (221 797,87 грн.) по курсу НБУ, а саме: - суми основного боргу (кредиту) 8790,27 (вісім тисяч сімсот дев`яносто) доларів США 27 центів (218 618,18 грн.) по курсу НБУ станом на 28.01.2016 року; - суми відсотків 127,85 (сто двадцять сім) доларів США 85 центів (3 179,69 грн.) по курсу НБУ станом на 28.01.2016 року.
Отримання повідомлення банку про анулювання боргу не заперечується позивачем.
У суду відсутні правові підстави не брати до уваги наведені докази.
Суд апеляційної інстанції суд вважає обґрунтованим відхилення судом першої інстанції доводів позивача про поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, адже у цьому випадку відсутні відповідні умови (прощення курсових різниць), за яких застосовуються вказані положення законодавства.
Також суд правильно вказав на неможливість застосування до спірних правовідносин положень підпункту 165.1.59 пункту 165.1 ст.165 ПК України, згідно якого сума прощена (анульована) банком у порядку передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, які отримані на придбання єдиного житла, не включалась до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягала оподаткуванню, так як вказаний Закон не набрав законної сили.
Закон України «Про реструктуризацію зобов`язань за кредитами в іноземній валюті (законопроект № 1558-1), що мав зобов`язати банки конвертувати всі споживчі кредити в іноземній валюті за курсом на момент підписання договору, був прийнятий Верховною Радою України 2 липня 2015 року в третьому читанні та в цілому.
18 грудня 2015 року Президент України наклав вето на цей Закон і повернув його до Верховної Ради з власними пропозиціями. 27 січня 2016 року Закон було скасовано без набрання ним чинності.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).
Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оподатковуваним доходом позивача є заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач на момент винесення оскаржених податкових повідомлень-рішень діяв правомірно.
Крім того, в ході розгляду справи не було встановлено порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки і позивач з цього приводу не висловив жодних зауважень. Не було встановлено й помилкового визначення бази оподаткування, ставок оподаткування та розміру податкових зобов`язань.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з. ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, не спростовують висновків суду першої інстанції, та в повній мірі відповідають позиції позивача, викладеній у відзиві до адміністративного позову, яка в цілому суперечить чинному законодавству та спростовується наявними у матеріалах справи доказами, а також рішеннями Конституційного суду України. 
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 10 квітня 2020 року у справі № 300/2088/19- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. В. Глушко  	
Повне судове рішення складено 28 липня  2020 року.