УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №2-558/2004 Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й. 
Категорія 68 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Кучерявого О.В.
без участі сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Васильчук Л.Й.
у цивільній справі №2-558/2004 за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кулик Олени Борисівни неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою. Просила визнати неправомірними дії державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кулик Олени Борисівни (далі – державний виконавець) при проведенні розрахунку заборгованості із аліментів від 03.03.2020 року за №22422; зобов`язати повторно провести розрахунок заборгованості з аліментів, виходячи із фактично отриманих нею сум аліментів на банківський рахунок без урахування витрат за перерахування коштів, які, на її думку, мають здійснюватись за рахунок боржника, та із застосуванням ч.2 ст.195 СК України. В обґрунтування поданої скарги зазначала, що 07.03.2020 року нею було отримано розрахунок заборгованості від 03.03.2020 року, у якому вказано, що заборгованість з аліментів станом на 11.09.2019 року відсутня. Вважала, що така інформація не відповідає фактичним обставинам, оскільки перед проведенням розрахунку нею надавались копії виписок з банківського рахунку, які підтверджують наявність заборгованості. Зокрема, з поданих виписок слідує, що при перерахуванні їй аліментів на банківський рахунок боржником не сплачувались витрати на перерахування коштів, внаслідок чого вона недоотримала аліментів на суму 1 129,83 грн. Також вказувала, що у розрахунку заборгованості після 11.09.2019 року за вересень 2019 року державний виконавець мав показати нарахування аліментів за 19 днів, не враховуючи суму аліментів, яка була отримана нею 11.09.2019 року. Тобто станом на 01.10.2019 року заборгованість мала б скласти 2 421,04 грн., а не 869,70 грн., оскільки у листопаді 2019 року ніяких коштів вона не отримувала. Крім того, вважала, що нарахування аліментів боржнику з 01.10.2019 р. по 01.03.2020 р. зроблено державним виконавцем без застосування ч.2 ст.195 СК України.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення скарги. На думку апелянта, оскаржувана ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що боржник отримував допомогу по безробіттю, маючи заборгованість з аліментів і в такому випадку мала бути застосована ч.2 ст.195 СК України. Суд першої інстанції зазначив в оскаржуваній ухвалі, що перерахування аліментів проводиться на підставі наданих стягувачем реквізитів картки на розрахунковий рахунок відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк», який призначений для зарахування пенсії відповідно до виписки по картковому рахунку, із зарахувань інших коштів, які надходять на даний розрахунковий рахунок, банк утримує комісію. Разом з тим, посилаючись на те що, законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, що боржник забов`язаний сплачувати витрати по обслуговуванню карткового рахунку, суд першої інстанції не звернув уваги на чинну Постанову КМ України від 26.02.1993 року, п.14 якої визначено, що доставка стягувачу грошових переказів утриманих аліментів через відділення зв`язку провадиться за рахунок платника аліментів.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
В даному випадку судом встановлено, що 18.12.2019 року старшим державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Де Кеннедісом Р.О. прийнято до виконання виконавче провадження №22032216 з примусового виконання виконавчого листа №2-558 від 05.05.2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, яке передано Богунським відділом ДВС м.Житомир за заявою боржника, оскільки боржник перебуває на обліку в Новоград-Волинському міському центрі зайнятості.
Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.03.2020 року вбачається, що станом на 01.03.2020 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Частиною 1,3 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Згідно ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
З матеріалів справи вбачається, що з 11.09.2019 року утримання аліментів проводилось з допомоги по безробіттю, що є щомісячним доходом боржника.
Згідно ч.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
В даному випадку перерахування аліментів проводиться на підставі наданих стягувачем реквізитів картки на розрахунковий рахунок, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк», який призначений для зарахування пенсії. Відповідно до виписки по картковому рахунку з інших зарахувань коштів, які надходять на цей рахунок банк утримує комісію. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, що боржник зобов`язаний сплачувати витрати по обслуговуванню карткового рахунку.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що скаржником не надано належних та допустимих доказів порушення державним виконавцем положень ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.195 СК України при складанні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Згідно ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. 
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                                 Судді: