ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5407/20 Справа № 212/7606/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Голуб О.О.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на  рішення Жовтневого районного  суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року, яке ухвалене суддею Дехтою Р.В. в м. Кривому Розі та повне судове рішення складено 03 березня 2020 року, -
ВСТАНОВИВ :
В вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком»)  про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку зі смертю батька.
В обґрунтування позову зазначила, що батько позивача ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, Актом №22 комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 04 березня 2005 року встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2  з професійним захворюванням, яке виникло внаслідок тривалої праці в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача. 
Вважає, що внаслідок смерті батька їй завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила рідну їй людину яку дуже любила і поважала, його втрата призвела до того, що позивач перебуває у напруженому психічному стані, думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. Тому, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання 275 000 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок професійного захворювання 150 000 грн. без урахування податку на доходи фізичних осіб.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 1500 грн. 
В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, так як судом першої інстанції не враховано, що належним відповідачем у даній справі є Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області.
ПАТ «Кривбасзалізрудком» вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 1167 ЦК України, якою передбачено відшкодування моральної шкоди чоловікові, батькам, дітям, а також особам які проживали однією родиною, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 позивачу було 38 років, перебувала у зареєстрованому шлюбі та однією сім`єю з батьком вона не проживала.
На думку відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Ратушну О.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 1966(а.с. 11).
ОСОБА_2 з 1958 року по 1991 року працював люковим на ш. Большевик» тресту Ленінруда та ш. «Октябрська», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком»  (а.с. 4)
Відповідно до Акту №10 розслідування професійного захворювання від 22 травня 2003 року, причиною професійного захворювання  ОСОБА_2 є робота в шкідливих умовах праці протягом 29 років на підприємстві відповідача, де внаслідок ненормативного провітрювання гірничих виробіток, умови праці характеризувались запиленістю повітря робочої зони підвищених параметрів (а.с. 4).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (том № а.с.3).
Відповідно до Акту комунальної установи «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, від 01 березня 2005 року встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням, яке виникло внаслідок тривалої праці в умовах впливу шкідливих факторів (а.с. 5).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Кривбасзалізрудком» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України позивач має право для відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька внаслідок отриманого ним професійного захворювання з відповідачів.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі ст.ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.  
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Як вбачається з матеріалів справи, Актом №10 розслідування професійного захворювання від 22 травня 2003 року, Актом посмертного огляду по встановленню причинного зв`язку між смертю та профзахворюванням від 01 березня 2005 року, встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої праці в умовах впливу шкідливих факторів на підприємствах відповідачів, що потягло за собою в подальшому смерть ОСОБА_2 , що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, яка виникла з вини відповідачів, якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що належним відповідачем у даній справі є Управління виконавчої дирекції фонду в Дніпропетровській області, оскільки спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 23, 1167, 1168 ЦК України, тому суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що смерть ОСОБА_2 , сталася внаслідок професійного завхорювання, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю потерпілого на ПАТ «Кривбасзалізрудком» . 
Відповідно до ст. 42 ч. 6,7,8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-XIV від 23 вересня 1999 року у разі смерті потерпілого члени його сім`ї мають право на отримання від Фонду страхових виплат, тобто одноразової допомоги, пенсії у зв`язку з втратою годувальника та послуг пов`язаних з похованням померлого. Таким чином, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-XIV від 23 вересня 1999 року передбачав виключний перелік страхових виплат,які повинні здійснюватись Фондом членам сім`ї померлого потерпілого, виплата сум відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна членам сім`ї застрахованого смертю останнього, законом не передбачена.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 1167 ЦК України, якою передбачено відшкодування моральної шкоди чоловікові, батькам, дітям, а також особам які проживали однією родиною, оскільки на момент смерті ОСОБА_2 позивачу було 38 років, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі та однією сім`єю з батьком вона не проживала, оскільки право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі ст.ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, які передбачають відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.  Крім того, право на відшкодування моральної шкоди мають подружжя, батьки, діти та факт не проживання однією сім`єю на момент нещасного випадку закон не позбавляє права на відшкодування шкоди позивачу. 
Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, яка втратила підтримку близької людини, оскільки втрата батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть батька призвела до того, що позивач зазнала сильного нервового потрясіння, адже вона втратила близьку для неї людину, якого дуже любила.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 серпня 2020 року.

Головуючий:    

Судді: