ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 816/1413/18
адміністративне провадження № К/9901/66822/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді: Калашнікової О.В.,
суддів: Радишевської О.Р.,  Соколова В.М., 

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №816/1413/18
за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року (прийняте у складі головуючого судді - Шевякова І.С.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Старосуда М.І., суддів: Яковенка М.М., Лях О.П.)

У С Т А Н О В И В :

І. Суть спору

1. 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України), Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (далі УДМС України в Полтавській області), в якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника управління ДМС України в Полтавській області від 19 лютого 2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні;

1.2. визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №58 від 03 квітня 2018 року "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", яким скасовано рішення відділу ГІРФО УМВС України в Полтавській області від 02 грудня 2004 року про видачу посвідки на постійне проживання ПЛ № 1008/2004 щодо громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

1.3. визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника управління ДМС України в Полтавській області від 11 квітня 2018 року № 10 про скасування посвідки на постійне проживання; 

1.4. зобов`язання управління ДМС України в Полтавській області вчинити дії щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про обмін посвідки на постійне проживання від 02 грудня 2004 року ПЛ № 1008/2004 та обміну посвідки на постійне проживання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 у зв`язку з пошкодженням. 

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у 1995 році ОСОБА_1 прибув в Україну на постійне проживання в Полтавську область, с. Куклинці.

2.1. 03 червня 2004 року позивач звернувся до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області зі заявою про залишення на постійне проживання в Україні.

2.2. 15 червня 2004 року матеріали справи за зверненням ОСОБА_1 надійшли до ВГІРФО УМВС України в Полтавській області. 

2.3. Розглянувши заяву позивача про залишення на постійне проживання в Україні, вивчивши зібрані документи, ВГІРФО УМВС України в Полтавській області видало 02 грудня 2004 року посвідку на постійне проживання в Україні ПЛ № 1008/2004.

2.4. 13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського РС УДМС України в Полтавській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання від 02 грудня 2004 року ПЛ № 1008/2004 у зв`язку з непридатністю для подальшого користування.

2.5. За наслідками розгляду заяви про обмін посвідки УДМС України в Полтавській область прийнято рішення від 19 лютого 2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні на підставі на підставі пп.6 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251.

2.6. В подальшому, матеріали справи ОСОБА_1 про залишення на постійне проживання в Україні надіслано до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України для прийняття відповідного рішення.

2.7. ДМС України своїм наказом № 58 від 03 квітня 2018 року за наслідками розгляду зазначених вище матеріалів справи скасувала рішення відділу ГІРФО УМВС України в Полтавській області від 02 грудня 2004 року про видачу посвідки на постійне проживання ПЛ №1008/2004 щодо громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим УДМС України в Полтавській області прийнято 11 квітня 2018 року рішення № 10 про скасування посвідки на постійне проживання.

2.8. Позивач не погодившись з рішенням заступника начальника Управління ДМС України в Полтавській області від 19 лютого 2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні; наказом Державної міграційної служби України № 58 від 03 квітня 2018 року "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", рішенням заступника начальника управління ДМС України в Полтавській області від 11 квітня 2018 року № 10 про скасування посвідки на постійне проживання, звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

3. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено. 

3.1. Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що УДМС України в Полтавській області правомірно прийнято рішення від 19 лютого 2018 року № 5/2 про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні; ДМС України правомірно відповідно до п.2.9 Тимчасового порядку № 681 винесено наказ № 58 від 03.04.2018 року "Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання", яким скасовано рішення відділу ГІРФО УМВС України в Полтавській області від 02.12.2004 року про видачу посвідки на постійне проживання ПЛ № 1008/2004 щодо громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , у зв`язку з чим УДМС України в Полтавській області відповідно до пункту 19 Порядку оформлення № 251 посвідка на тимчасове проживання ПЛ № 1008/2004 скасована рішенням від 11 квітня 2018 року № 10.

3.2. Підставою відмови в обміні посвідки на постійне проживання стало порушення норм законодавства, чинного на момент отримання позивачем посвідки на постійне проживання ПЛ № 1008/2004, а саме: отримання такої посвідки без необхідного дозволу на імміграцію, а також за відсутності чинного паспортного документу, що є порушенням, статті 11 Закону України "Про імміграцію", а також  абзацом 2 пункту 11. Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983.

3.3. Також суди зазначили, що документ, який підтверджував громадянство позивача, посвідчував його особу, і на підставі якого видана посвідка на постійне місце проживання в Україні було свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № 040513. Дане свідоцтво не є дійсним документом для оформлення дозволу на імміграцію

IV. Касаційне оскарження

4. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

4.1. В обґрунтування касаційної скарги посилається на протиправність оскаржуваних рішень та наказу.

4.2. Зокрема зазначає, що рішення про відмову у видачі (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні від 19 лютого 2018 року № 5/2 не є вмотивованим, оскільки не містить чіткої вказівки на те, який інший випадок, передбачений пп.6 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251, став підставою для відмови в обміні посвідки на постійне проживання в Україні.

4.3. Оскаржувані рішення порушують принцип пропорційності між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Такі рішення негативно впливають на його сімейні відносини, оскільки він одружений з громадянкою України та має трьох неповнолітніх дітей.

4.4. Також скаржник зазначає, що УДМС України в Полтавській області під час вирішення питання про обмін посвідки на постійне проживання, вийшло за межі своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, протиправно здійснивши перевірку підстав видачі попередньої посвідки позивача на постійне проживання в Україні.

5. У відзиві на касаційну скаргу відповідачі посилаються на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм процесуального права, а тому не підлягають скасуванню.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

6. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

7. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI.

9. Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (в редакції, чинній на час подання заяви про залишення на постійне проживання в Україні) передбачалось, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

10. Частиною 1 статті 4 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

11. За приписами статті 11 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на час подання заяви про залишення на постійне проживання в Україні) особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють імміграційну візу, що є чинною протягом року з дня її оформлення. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

11.1. Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому імміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію. 

11.2. Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви. 

12. Відповідно до п. 4.1 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом МВС від 15 липня 2013 року № 681 (далі - Тимчасовий порядок № 681) обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

13. Згідно з пунктом 4.2. Тимчасового порядку № 681 разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються:1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та його копія; 2) посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; 3) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 4) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з`являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

14. Відповідно до пункту 4.6 Тимчасового порядку № 681 за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п`ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.
Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

15. Пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 251 від 28 березня 2012 року (далі - Порядок оформлення № 251) передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:
1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;
2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;
3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;
4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;
5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);
6) інших випадках, передбачених законами.

16. Відповідно до пункту 2.9 Тимчасового порядку № 681, рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, прийняті з порушенням вимог закону, скасовуються наказом голови ДМС повністю або в окремій частині. Посвідки, що були видані на підставі рішень, які скасовані наказом Голови ДМС, визнаються недійсними та підлягають вилученню.

17. Згідно з пунктом 3.12 Тимчасового порядку № 681 раніше видана посвідка скасовується територіальним органом чи підрозділом ДМС, який її видав, у випадках, передбачених пунктом 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

18. Пунктом 19 Порядку оформлення № 251 встановлено, що посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) отримання від органу Національної поліції, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи; 3) коли іноземця та особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі; 4) коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 5) коли уповноваженим органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця та особи без громадянства або їх примусове видворення за межі України; 6) інших випадках, передбачених законами.

19. Відповідно до статті 6 Закону України "Про імміграцію", Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

20. Пунктом 4.5 Тимчасового порядку №681 встановлено, що працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

VI. Позиція Верховного Суду

21. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).

22. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

24. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

25. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

26. Як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для відмови в обміні посвідки на постійне проживання стало порушення норм законодавства, чинного на момент отримання позивачем посвідки на постійне проживання ПЛ № 1008/2004, а саме: отримання такої посвідки без необхідного дозволу на імміграцію, а також за відсутності чинного паспортного документу, що є порушенням, відповідно, статті 11 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на час подання заяви про залишення на постійне проживання в Україні), абз.2 п. 11. Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (в редакції, чинній на час видачі посвідки на проживання).

27. На час первинного звернення ОСОБА_1 у 2004 році із заявою про залишення на постійне проживання в Україні, за наслідками розгляду якої видана посвідка НОМЕР_1 /2004, позивач не мав паспортного документу. Єдиним паспортним документом ОСОБА_1 є паспорт громадянина Республіки Вірменія НОМЕР_2 , виданий 07 жовтня 2013 року. Раніше ніж до 07 жовтня 2013 року позивач паспорт не отримував.

28. Документом, який підтверджував громадянство позивача, засвідчував його особу, і на підставі якого видана посвідка на постійне проживання в Україні було свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № 040513.

29. Разом з цим, з оригіналу листа Адміністрації Державної прикордонної служби України № 7/5/-11300 від 04 серпня 2004 року, наданого відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом було встановлено, що вказаним листом Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила ВГІРФО УМВС України в Полтавській області про відсутність підстав для видачі позивачу посвідки на постійне проживання, оскільки свідоцтво на повернення в Республіку Вірменія № 040513 дійсне тільки для повернення в Республіку Вірменія і дане свідоцтво не є дійсним документом для отримання дозволу на імміграцію.

30. Відповідно до пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 "Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень" (що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання), органи, які прийняли рішення про надання дозволу на імміграцію, надсилають його копію протягом двох тижнів безпосередньо заявнику або через МЗС відповідній закордонній дипломатичній установі України. Копія прийнятого рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для оформлення закордонною дипломатичною установою України імміграційної візи особі, якій надано такий дозвіл. 

31. Проте, як встановлено  судами, у позивача та в матеріалах справи ОСОБА_1 про залишення на постійне проживання в Україні відсутнє рішення про надання дозволу на імміграцію і відсутні будь-які докази, що таке рішення приймалось.

32. Отже, посвідка на постійне проживання ПЛ № 1008/2004 отримана позивачем на підставі свідоцтва на повернення в Республіку Вірменія, яке не є дійсним документом для отримання дозволу на імміграцію та без необхідного дозволу на імміграцію, що є порушенням статті 11 Закону України "Про імміграцію".

33. Щодо посилань скаржника у касаційній скарзі на те, що факт скасування посвідки на постійне проживання призводить до розірвання його родинних стосунків (зв`язків), тобто негативно впливає на його сімейні відносини, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що скасування вказаної посвідки на постійне проживання не позбавляє права позивача за наявності в нього дійсного паспортного документа громадянина Республіки Вірменія НОМЕР_2 здійснити процедуру отримання дозволу на імміграцію відповідно до норм чинного законодавства та отримати нову посвідку на постійне проживання в Україні.

34 . З огляду на вищенаведене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 

35. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

36. Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

37. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

38. Таким чином, оскільки суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, підстави для їх скасування відсутні, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а згадані судові рішення - без змін.

VIІ. Судові витрати

39. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.  

2. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	О.В. Калашнікова О.Р. Радишевська   В.М. Соколов