Ухвала        
14 липня 2020 року
м. Київ
справа № 203/5844/16-ц    
провадження № 61-17045 ск19 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року 
та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Роман Олександрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними довіреності 
і договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію, зобов`язання повернути майно в натурі,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 04 квітня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: заявнику необхідно надати відповідні докази на підтвердження поважності пропуску строку.
Зазначена ухвала направлялась заявнику на адресу: АДРЕСА_1 , проте повернулась 06 грудня                    2019 року на адресу Верховного Суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року заявнику продовжено строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від                        25 вересня 2019 року. 
Зазначена ухвала направлялась заявнику на дві адреси: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 , проте повернулись конверти 30 січня 2020 року,                            03 березня 2020 року, 25 березня 2020 року, 26 березня 2020 року, 03 червня 2020 року на адресу Верховного Суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
Згідно частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини першої статті 131 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. 
До касаційного суду заява про зміну місця проживання або місцезнаходження не надходила. 
Здійснюючи повідомлення   ОСОБА_1 про залишення касаційної скарги без руху, суд касаційної інстанції врахував, що відомості про інші адреси для листування у матеріалах провадження відсутні. 
Також, варто зазначити, що ухвала Верховного Суду від 25 вересня                      2019 року та 12 грудня 2019 року внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та перебуває у вільному доступі. 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень 
у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, 
яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд 
не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження 
не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією 
із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» 
від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 
2003 року).
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися 
від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, 
а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ 
є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, 
є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним 
з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими 
і непереборними обставинами. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, 
що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
Керуючись пунктом 4 частиною другою статті 394 ЦПК України,в редакції чинній на час подання касаційної скарги,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду                                         м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Колодій Роман Олександрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсними довіреності і договорів купівлі-продажу та іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію, зобов`язання повернути майно в натурі, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          І. А. Воробйова