ПОСТАНОВА 
Іменем України

02 липня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 399/207/18
провадження № 22-ц/4809/703/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Єгорової С.М.,
       за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідачі – Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області, Державна казначейська служба України;
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 та Державної казначейської служби України на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2020 року, у складі судді Шуліки О.О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури.
В обґрунтування позову зазначав, що до Онуфріївського РВ УМВС України у Кіровоградській області 23.01.2011 звернувся ОСОБА_3 із заявою про те, що вночі з 22 на 23 січня 2011 року невідома особа скоїла крадіжку зерна гречки в кількості 4 т. зі складського приміщення по АДРЕСА_1 . 
За даним фактом органом досудового слідства було порушено кримінальну справу № 19-4544 від 26.01.2011 за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Під час розслідування даної кримінальної справи порушено окремі кримінальні справи за фактами повторної крадіжки майна, належного ОСОБА_3 , незаконного заволодіння транспортним засобом, який перебував у вищевказаному складському приміщенні та незаконного зберігання наркотичного засобу без мети збуту ОСОБА_4 . Вказані кримінальні справи у подальшому об`єднані в одне провадження за № 19-4544.
26.02.2011 по даній кримінальній справі притягнено в якості обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . 
У цій кримінальній справі його було взято під варту 18.02.2011. У подальшому після декількох скасувань вироків суду та набрання чинності новим кримінальним процесуальним кодексом України відомості з кримінальної справи № 19-4544 від 26.01.2011 будо внесено до ЄРДР 25.03.2015.
19.06.2014 його було звільнено з зали суду. 23.12.2015 року постановою прокурора Онуфріївського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області Приліпко Г.А. кримінальне провадження від 25.03.2015 року було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. 
Під час перебування під вартою він захворів на гепортонічну хворобу 2 ступеня, що підтверджується листом лікувального закладу «Кропивницької установи виконання покарань № 14». Під час перебування під вартою він зазнавав нелюдське поводження, утримання в дуже поганих умовах, відсутності людського харчування та належних санітарних умов. 
До арешту він перебував на обліку у Державній службі зайнятості Онуфріївського районного центру зайнятості Кіровоградської області, що підтверджується довідкою. У зв`язку з арештом, він не отримав допомогу, яку мав би отримати. Розмір допомоги, яку він не отримав складає 4806 грн., що підтверджується довідкою Онуфріївського районного центру зайнятості. 
Період його арешту та перебування під слідством складає з 18.02.2011 по 19.06.2014 - 3 роки 4 місяці 1 день. 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Бюджет» з 1.01.2018 мінімальна заробітна плата встановлена на рівні 3723 грн. Тому, відшкодуванню підлягає 4806 грн., які він мав отримати від центру зайнятості та моральну шкоду щонайменше 148920 грн. Але приписи ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», щодо відшкодування моральної шкоди можуть бути застосовані за відсутності негативних наслідків для здоров`я особи, яка перебувала під слідством чи судом. З огляду на те, що внаслідок тривалого ув`язнення, тривалого стресового стану пов`язаного з незаконними діями щодо нього, він отримав невиліковне захворювання на гіпертонію. Враховуючи зазначене, розмір відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_4  оцінює у 446760 грн. 
7.11.2019 представник позивача ОСОБА_2 змінив позовні вимоги, та просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4806 грн. та 3000000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3897,00 грн. та 178704,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач довів факти викладені у позові щодо завдання йому матеріальної шкоди внаслідок припинення йому виплати по безробіттю та незаконних дій органів, що здійснюють досудове слідство, прокуратури та суду, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, оскільки за період з 20.01.2011 по 21.02.2011 він має право звернутися до центру зайнятості з заявою, відповідно до якої йому здійснять виплату за цей період. 
Також, суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, так як позивачем надано належні докази завдання йому моральної шкоди, однак суд критично поставився до тверджень позивача стосовно завданої моральної шкоди нелюдським поводженням, оскільки не конкретизовано, що він мав на увазі, так як ним не надано суду доказів, хто саме так поводився з позивачем та який це має причинний зв`язок.
Додатковим рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2020 року доповнено резолютивну частину рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2020 абзацом наступного змісту: Судові витрати віднести за рахунок держави.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги позивача
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що з рішенням суду в частині часткового задоволення позовних вимог позивач не погоджується. Вважає, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до норм ЦПК України є підставою для зміни судового рішення.
       На думку позивача суд дійшов суперечливого висновку, критично оцінивши його твердження стосовно завданої моральної шкоди нелюдським поводженням. В той же час, суд не звернув уваги на те, що тримання в дуже поганих умовах, за відсутності належного харчування та поганих санітарних норм, як наслідок набуття захворювання на гіпертонічну хворобу 2 ст. є доказами нелюдського поводження.
Звертає увагу суду, що відповідно до мотивувальної частини рішення суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 188 920 грн. 00 коп., а відповідно до резолютивної частини рішення суд стягнув 178704,00 грн.
Представник позивача зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися залежно від характеру немайнових втрат (їхньої тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Тому, вважає визначений судом розмір компенсації завданої йому моральної шкоди є замалим, не відповідає характеру немайнових втрат понесених позивачем з урахуванням доводів заявленого позову та встановлених у судовому засіданні обставин.
Просив змінити рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2020 та стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000000 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги відповідача - Державної казначейської служби України 
В обґрунтування апеляційної скарги Державна казначейська служба України зазначала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, та підлягає скасуванню. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, і цей порядок залишився поза увагою суду.
Зазначає, що в рішення суду не вказано на підставі яких доказів суд дійшов висновку про наявність тих обставин, на які посилається позивач («відсутності людського харчування та належних санітарних норм» і т.д.). та завданням в зв?язку з цим моральної шкоди.
Крім того, звертає увагу суду, що відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою не відповідають за зобов`язаннями держави. Участь органів Казначейства у справі зумовлена лише особливостями бюджетного законодавства. Органи Казначейства не уособлюють державу, як «власника» відповідних коштів, і виступають у даних судових справах не як юридичні особи, які самостійно несуть відповідальність за власними зобов`язаннями, а як органи, уповноважені державою провести відповідні перерахування за рахунок бюджетних коштів.
Попри це, суд у рішенні вирішив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з рахунку Державної казначейської служби України призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь позивача, до того ж сам визначив яким чином її слід стягнути.
Посилаючись, що вказане суперечить судовій практиці та висновкам Верховного Суду відповідач просив скасувати рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2020 року та ухвалити рішення яким
відмовити у задоволенні позову до Державної казначейської служби України
повністю.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області зазначає, що вимога апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо зміни рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2020 в частині розміру моральної шкоди не підлягає задоволенню. Рішення підлягає скасуванню так як суд неправильно застосував норм матеріального права тим самим порушивши норми процесуального права.
Вважає, що довідки надані позивачем на підтвердження наявності у нього захворювання - гіпертонічна хвороба 2 ст. є недопустимими доказами, так як є сумніви щодо їх походження і дійсності, а отже, вони не повинні братися судом до уваги. Крім того, вони є недостатніми доказами, адже не можуть дати можливість дійти до висновку про наявність або відсутність причинного зв 'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.
На підтвердження своїх слів, позивачем не надано належних доказів, які б вказували на те, в чому ж полягає спричинена моральна шкода, а також наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (органи досудового слідства), (наприклад медичні картки, епікризи, аналізи, звернення і рекомендації лікарів та інше) і вини останнього в її заподіяні.
Зазначає, що безумовною підставою для відшкодування шкоди є наявність рішення суду, в якому встановлено незаконність (протиправність) дій посадових осіб. Позивач посилається на протиправні дії органу досудового розслідування, однак доказів, визнання протиправності дій чи бездіяльності слідчого, оперативних працівників, не надає. Отже, позивач не оскаржував дії та бездіяльність органу досудового слідства.
Звертає увагу, що ОСОБА_4 , звернувся у зв`язку із звільненням з роботи 14.08.2009, за згодою сторін, а не через взяття і тримання його під вартою. Тобто, допомога по безробіттю не відноситься до неодержаного заробітку, за час відсторонення від роботи (посади). Крім того, задоволення позовної вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди може призвести до подвійного відшкодування виплати по безробіттю якщо позивач звернеться з заявою ще й до районного центру зайнятості.
        Просив суд скасувати рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.02.2020 повністю та винести нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Згідно постанови про закриття кримінального провадження Онуфріївського РВ УМВС України у Кіровоградській області від 23.01.2011 року, вночі з 22 на 23 січня 2011 року невідома особа скоїла крадіжку зерна гречки в кількості 4 т зі складського приміщення по АДРЕСА_1 . За даним фактом порушено кримінальну справу № 19-4544 від 26.01.2011 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Під час розслідування даної кримінальної справи порушено окремі кримінальні справи за фактами повторної крадіжки майна, належного ОСОБА_3 незаконного заволодіння транспортним засобом, який перебував у вищевказаному складському приміщенні та незаконного зберігання наркотичного засобу без мети збуту ОСОБА_4 . Вказані кримінальні справи у подальшому об`єднані в одне провадження за № 19-4544. 26.02.2011 року по даній кримінальній справі притягнуто в якості обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Зокрема ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що 22.01.2011 року приблизно 19.30 годині за попередньою змовою з ОСОБА_4 таємно, повторно викрали з вищевказаного складського приміщення 3900 кг. зерна гречки вартістю 9000 грн., за одну тону на загальну суму 35100 грн. Крім того, 22.01.2011 року приблизно о 19.30 годині за попередньою змовою з ОСОБА_4 незаконно заволоділи транспортним засобом – автомобілем ГАЗ- 93, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився у зазначеному складському приміщенні.
Згідно кримінальної справи, а саме постанови Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2011 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Згідно кримінальної справи, а саме ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 19.06.2014 року міру запобіжного заходу ОСОБА_4 замінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд звільнивши з під варти в залі судового засідання, негайно.
Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 23.12.2015 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 189 КК України.
Згідно листа з Онуфріївського районного центру зайнятості Кіровоградського обласного центру зайнятості від 19.01.2018 встановлено, що ОСОБА_4 був зареєстрований в Онуфріївського районного центру зайнятості Кіровоградського обласного центру зайнятості як безробітний 20.01.2011. ОСОБА_4 звернувся до центру зайнятості як звільнений з роботи 14.08.2009 за ст. 36 п.1 КЗпП України з філії ТОВ «Верес». ОСОБА_4 була призначена виплата допомоги по безробіттю як застрахованій особі без урахування страхового стажу у розмірі встановленому законодавством протягом 270 днів у період з 20.01.2011 по 16.10.2011. Постановою Правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття № 277 від 16.12.2010 встановлено розмір мінімальної допомоги по безробіттю з 01.01.2011 по 31.03.2011 -510 грн, з 1.04.2011 по 31.09.2011 - 520 грн, з 1.10.2011 по 30.11.2011 – 534 грн. Розпочата виплата допомоги по безробіттю з 20.01.2011. Останній раз ОСОБА_4 відвідав центр зайнятості 21.02.2011 та отримав рекомендації спеціаліста з працевлаштування відвідати центр зайнятості для пошуку роботи наступного разу 28.02.2011, але ОСОБА_4 не дотримався рекомендацій спеціаліста з працевлаштування та не відвідав центр зайнятості, не повідомивши про наявність поважної причини. Тому, ОСОБА_4 була скорочена виплата допомоги по безробіттю на 30 календарних днів з 28.02.2011 по 29.03.2011. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 в подальшому не звернувся до центру зайнятості йому була припинена виплата по допомозі по безробіттю з 22.02.2011 знято його було з обліку, а персональну справу закрито з 31.03.2011. Крім того, в листі зазначено, що ОСОБА_4 має право отримати допомогу по безробіттю в центрі зайнятості протягом періоду з 20.01.2011 по 21.02.2011 в сумі 579,92 грн. за умови надання до центру зайнятості заяви на ім`я директора про виплату допомоги по безробіттю та номер банківського рахунку.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
В судове засіданні апеляційного суду сторони, які були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи не з`явилися.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.
Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.
Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Матеріали справи свідчать про те, що кримінальна справа № 19-4544 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, порушена 26.01.2011 слідчим РВ УМВС України в Кіровоградській області. 26.02.2011 по даній кримінальній справі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинувачених. Відомості про кримінальне правопорушення за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим РВ УМВС України в Кіровоградській області (кримінальне провадження за № 12015120100000123 від 25.03.2015).
Постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2011 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 19.06.2014 міру запобіжного заходу ОСОБА_4 замінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд звільнивши з під варти в залі судового засідання, негайно.
Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 23.12.2015 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 189 КК України.
Таким чином позивач перебував під слідством та судом 40 місяців: з 21.02.2011 до 19.06.2014.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).
Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з вимог, що відшкодування моральної шкоди не може бути менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, однак приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема обсяг моральних страждань, перенесений позивачем за період перебування під слідством та судом, суд обґрунтовано визначив остаточну суму на відшкодування моральної шкоди в розмірі – 188 920 грн. 
Разом з тим, зважаючи на те, що в резолютивній частині суд помилково зазначив розмір моральної шкоди 178704,00 грн, рішення в цій частині підлягає зміні.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_4 на те, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір моральної шкоди не відповідає обставинам справи, оскільки при визначенні її розміру судом було ураховано, що позивач тривалий час перебував під слідством та судом, був змушений докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки тощо.
Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, які зводяться до того, що позивачем не було доведено факту завдання йому матеріальної та моральної шкоди не ґрунтуються на доказах та законі. 
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив  із встановлених обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок  незаконного перебування під слідством та судом. 
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачу припинено виплату по безробіттю з 22.02.2011 та знято з обліку з 31.03.2011. Оскільки даний факт є належним доказом того, що позивач був позбавлений можливості отримувати допомогу по безробіттю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу матеріальної шкоди, яку слід вираховувати з 22.02.2011 року до 16.10.2011 року що становить 3897,00 грн.
В апеляційній скарзі Державної Казначейської служби України, крім того, зазначено, що жодних прав позивача нею порушено не було, тому вона не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб`єктів.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода у випадках, до яких, зокрема, відноситься і даний спір, відшкодовується державою.
Згідно із ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.
Згідно із пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України N 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
При цьому відшкодування моральної шкоди із Державного бюджету України проводиться шляхом списання з відповідного казначейського рахунку, тобто списання Державною казначейською службою України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Виходячи з вищевикладеного, на підставі аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що їх регулюють, судова колегія відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає виплаті ОСОБА_4 на 188920,00 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, 

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.
Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2020 року змінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди та викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 188920 (сто вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять), 00 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 02 липня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                 А.М. Головань

Судді                                                                                         О.Л. Карпенко

                                                С.М. Єгорова