ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/893/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                 Соломко І.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від  14 травня 2020 року (розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 14 травня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області ( далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправним рішення Сектору з питань призначення та перерахунків пенсій № 3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 27.02.2019 № 104/03-17 про відмову в переведенні позивача на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 та зобов`язати Сектор з питань призначення та перерахунків пенсій № 3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу стаж роботи в органах митної служби з 18.06.1993 по 19.03.2012 до стажу державної служби і розглянути заяву позивача від 01.01.2020 про переведення з пенсії за віком на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 з урахуванням зазначеного стажу, як стажу державної служби.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що він у період з 18.06.1993 по 19.03.2012 працював в органах митної служби, прийняв присягу державного службовця та йому присвоєно спеціальні звання. Після досягнення ним відповідного віку, позивач звернувся до Сектору з питань призначення та перерахунків пенсій № 3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993, однак отримав відмову. Позивач вважає, що рішення пенсійного органу від 27.02.2019 № 104/03-17 про відмову у переведенні його на пенсію відповідно до Закону України ''Про державну службу'' є протиправним, оскільки на службових (посадових) осіб митних служб, яким присвоєні спеціальні звання, розповсюджується дія Закону України № 889-VІІ, в тому числі щодо пенсійного забезпечення. За таких обставин стаж роботи в органах митних служб відноситься до державної служби, який має враховуватись для призначення пенсії. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від  14 травня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області, викладеного в листі від 27.02.2019 № 104/03-17 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи в митних органах України з 18.06.1993 по 19.03.2012 до стажу державної служби.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просити скасувати постанову в частині відмови в позові щодо покладення на відповідача обов`язку розглянути заяву від 11.01.2020 року про переведення з пенсії за віком на пенсію згідно ст.. 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 року з урахуванням стажу роботи в митних органах України з 18.06.1993 - 19.03.2012 як стажу державної служби - скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задоволити.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та з 07.12.2017 йому призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування «.
11.01.2020, після досягнення позивачем 62 років, він звернувся до Сектору з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VІІ, надавши пенсійному органу відповідні документи, на яку отримав відповідь від 27.02.2020 № 104/03-17 про відмову у переведенні його на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VІІ. Дана відмова мотивована тим, що період роботи позивача на посадах митної служби з18.06.1993 по 19.03.2012 не зараховано до стажу державної служби, оскільки посади працівників митної служби, які є посадовими особами і мають спеціальне звання, право на пенсію відповідно до статті 25 Закону України «Про державну службу» не мають (а.с. 6).
Вважаючи протиправним вказане рішення Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду з позовом
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями статті 37 Закону № 3723-XII (в редакції, чинній від 04 липня 2013 року) визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Крім того, згідно зі статтею 569 Митного кодексу України, який набрав чинності з 01 червня 2012 року, працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу (здійснюють державну митну справу), здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
За приписами статті 588 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Водночас, норми Митного кодексу України від 11 липня 2002 року, який був чинний з 01 січня 2004 року до 01 червня 2012 року в період перебування позивача на посадах в органах митної служби, визначали, що працівники митних органів є посадовими особами на них розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», в тому числі щодо пенсійного забезпечення, зокрема, стаття 430 визначала, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу», а стаття 408 - що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».
Аналогічні положення були передбачені Митним кодексом України від 12 грудня 1991 року, що був чинний з 01 січня 1992 року до 16 травня 2008 року, а саме стаття 156 передбачала, що працівник митного органу України є представником державного органу.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що стаж служби позивача в митних органах (Новгород-Сіверська митниця Чернігівської області) у період з 18.06.1993 по 19.03.2012 становить 18 років 9 місяців 14 днів і на момент звільнення з митних органів має спеціальне звання радника митної справи III рангу. Крім того встановлено, що в трудовій книжці позивача зазначено, що 14.06.1995 останній прийняв присягу державного службовця.
На підставі наведених вище норм матеріального права, а також з врахуванням встановлених обставин справи колегія суддів приходить до висновку, що на службових (посадових) осіб митних органів, яким присвоєні спеціальні звання, розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», в тому числі щодо пенсійного забезпечення та стаж роботи у митних органах відноситься до державної служби, який має враховуватись для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №686/8090/17.
Отже, позовні вимоги слід задовольнити шляхом визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області, викладеного в листі від 27.02.2019 № 104/03-17 про відмову в переведенні позивача на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області зарахувати позивачу стаж роботи в органах митного контролю України з 18.06.1993 по 19.03.2012 до стажу державної служби.
Щодо вимоги позивача щодо зобов`язання розглянути заяву позивача про переведення з пенсії за віком на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 від 16.12.1993 з урахуванням зазначеного стажу, як стажу державної служби, колегія суддів зазначає наступне.
Так, вказані вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки на час розгляду даної справи відсутні відомості, що після набрання законної сили вказаним рішенням, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням спірного стажу. 
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.    
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від  14 травня 2020 року - без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк          
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                          М.І. Кобаль