СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2020 р.                                                                        Справа № 913/73/20  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя  Слободін М.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача (вх. 1405 Л/1-7) на рішення господарського суду Луганської  області від 27.04.2020 року,  ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Шеліхіною Р.М., повний текст якого складено 04.05.2020 року, у справі

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,
до:Комунального підприємства"Сєвєродонецьктеплокомуненерго", м.Сєвєродонецьк,
про стягнення 92062,49 грн, 

ВСТАНОВИЛА:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у сумі 77259,19  грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018, 3% річних у сумі 7551,61 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018 та інфляційних втрат у сумі 7251,19 грн за загальний період з 01.05.2018 по 30.11.2018 на підставі договору постачання природного газу від 05.09.2017 №5030/1718-КП-20, у зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого  газу на суму 3 424 345,80 грн.
Рішенням господарського суду Луганської області від 27.04.2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з комунального підприємства “Сєвєродонецьктеплокомуненерго” (93412, м.Сєвєродонецьк Луганської області, пр. Космонавтів, 9-А, ідент. код 13405551) на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, 6, ідент. код 20077720) 3% річних у сумі 7551,61 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018, інфляційні втрати у сумі 7251,19 грн за загальний період з травня по листопад 2018 року та витрати зі сплати судового збору у сумі 337,99 грн.
В решті позову в частині стягнення пені у сумі 77259,19 грн - у задоволенні відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 77259,19 грн, місцевий господарський суд зазначив про те, що нарахування позивачем пені за зобов`язаннями листопада 2017 року - квітня 2018 року суперечить Закону України від 13.01.2015 №85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (далі за текстом - Закону України від 13.01.2015 №85-VIII) , а тому у цій частині у позові слід відмовити за необґрунтованістю.
Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився в частині відмови у стягненні пені у сумі 77259,19 грн., звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення у названій частині скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги у відповідній частині задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що на його думку, місцевий господарський суд невірно до спірних правовідносин застосував положення статті 2 Закону України від 13.01.2015 №85-VIII, оскільки позивач не є енергопостачальною компанією, а є постачальником природного газу.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку  ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Між публічним акціонерним товариством “Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” (позивач, постачальник) та комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" (відповідач, споживач)  укладено договір постачання природного газу від 05.09.2017 №5030/1718-КП-20 (далі-договір) на підставі якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п.1.1. договору).
Згідно п. 1.2. договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями. 
Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 430,00 тис. куб.метрів (п.2.1. договору).
Відповідно до п.3.7. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. 
За умовами п.5.2. договору, ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 %. Усього до сплати  разом з податком – 9488, 64 грн.
Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа  (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).
В пункті 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати, згідно п. 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Позивач, як кредитор, права якого порушені несвоєчасним виконанням відповідачем строків оплати газу, звернувся з даним позовом до суду, вказуючи про порушення відповідачем вимог закону і умов укладеного договору, і просить стягнути з відповідача  пеню у сумі 77259,19  грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018, 3% річних у сумі 7551,61 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018 та інфляційні втрати у сумі 7251,19 грн за загальний період з 01.05.2018 по 30.11.2018.
Відповідач підтверджує, що оплата спожитого ним газу здійснювалась з простроченням, однак проти позову в частині нарахування пені заперечує, посилаючись на приписи Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавці/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", яким встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами – виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.
Зобов`язання між суб`єктами  господарювання виникають з підстав закону або умов договору (ст.ст.173,193 ГК України).
В даному спорі правовідносини сторін врегульовані договором постачання природного газу від 05.09.2017 №5030/1718-КП-20, який був чинним і обов`язковим для сторін під час його виконання.
Згідно з правилами ст.ст. 530, 627, 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для сторін, що його уклали, і виникнення прав та обов`язків у сторін відбувається на підставі умов укладеного договору. 
Договором постачання природного газу від 05.09.2017 №5030/1718-КП-20, укладеним між позивачем та відповідачем у справі, встановлено, що споживач (відповідач) зобов`язаний оплатити фактично переданий природний газ до 25 числа  (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов`язання  (неналежне виконання). 
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором, укладеним сторонами по справі, визначено порядок виконання відповідачем зобов`язань по сплаті вартості поставленої продукції. 
Позивач поставив відповідачу газ на загальну суму 3  424  345,80 грн за період з жовтня 2017 по квітень 2018 року, і як кредитор, належним чином – в порядку ст.ст.73-79 ГПК України - довів суду факт поставки на вказану суму грошей і у вказаний період. Таким чином, постачальник газу виконав свої обов`язки перед відповідачем у відповідності до умов договору та вимог закону.
Статті 265-267 Господарського кодексу України зобов`язують відповідача виконати обов`язок по оплаті поставленого газу у відповідності до вимог закону та умов договору.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідач обов`язок по сплаті поставленого газу виконував несвоєчасно, чим порушив умови договору та закону. 
Щодо вимог про стягнення пені у сумі 77259,19 грн за загальний період з 26.12.2017 по 11.12.2018 суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 2 Закону України від 13.01.2015 №85-VIII “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси” (із змінами та доповненнями; далі – Закон № 85-VIII) встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Час, визначений у статті 1 цього Закону – до 31.12.2020.
Вказаний Закон набрав чинності з 07.02.2015.
Законом України  “Про державний бюджет України на 2016 рік” від 25.12.2015 №928-VIII дію ст. 1 зупинено до завершення антитерористичної операції, яка тривала у спірний період та на цей час.
Пунктом 1  постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747             “Про визначення гарантованих постачальників природного газу”  встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія  Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
У пункті 5 статуту АТ  “НАК  Нафтогаз України”, затвердженого             постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226, встановлено, що метою діяльності Компанії, є одержання прибутку від провадження господарської діяльності, сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах.
Пунктом 6 статуту АТ  “НАК  Нафтогаз України”  встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу.
Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону України  “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”  енергоносії -  це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія. Таким чином, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.
З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства, АТ             “НАК  Нафтогаз України”  є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України від 13.01.2015 №85-VIII.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” (в редакції, чинній на момент набрання чинності Закону від 13.01.2015 №85-VIII)             житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.
За змістом ч. 1 ст. 13 названого Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача             КП  “Сєвєродонецьктеплокомуненерго” є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с.225-229, т.3).
Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 №1314 підприємство відповідача визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді міської ради (а.с.250, т.3). 
КП “Сєвєродонецьктеплокомуненерго” здійснює свою господарську діяльність у м. Сєвєродонецьку Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р.
Відтак, відповідач є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання (вироблення) відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, а Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією в розумінні ст. 2 Закону України від 13.01.2015 №85-VIII.
За викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про невірне застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин норм матеріального права, а саме - Закону України від 13.01.2015 № 85-VIII «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки правова позиція позивача про те, що він не є енергопостачальну компанією, не відповідає судовій практиці Верховного Суду з цього приводу.
Таким чином, колегія суддів встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого ч. 2 ст. 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси”, з дати набрання чинності цим Законом.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 18.01.2019 у справі № 913/66/18, від 20.08.2019 у справі № 913/653/18, від 06.09.2019 у справі № 913/7/19. 
Таким чином, нарахування позивачем пені за зобов`язаннями листопада 2017 року - квітня 2018 року суперечить Закону України від 13.01.2015 №85-VIII, а тому у цій частині щодо стягнення пені у сумі 77259,19 грн слід відмовити.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської  області від 27.04.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Сіверін

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін