ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року	Львів	Справа № 300/941/20  пров. № А/857/7702/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
      	Носа С. П.           	
     розглянувши в порядку письмового провадження  у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 11 червня 2020 року (ухвалену в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, судом пі головуванням судді Остап`юк С.В., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена) у справі № 300/941/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, суд-

                                                                   ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
06.05.2020 ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про визнання протиправною відмову у проведенні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, отриманої під час проходження військової служби та виплатити суму коштів.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 11 червня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) у проведенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримано під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку. 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач - Військова частина частини НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, а адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення - залишити без задоволення. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що при винесенні рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно.
На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що  позивач на день звільнення його зі служби погодив обставини щодо проведення з ним розрахунку в повному обсязі, наказ на звільнення зі служби позивачем не оскаржувався, а відтак відсутні підстави для  задоволення вимог позивача. Також відповідач вказує, що аналіз положень постанови Кабінету Міністрів України № 889 у системному зв`язку із нормою  ст. 15 Закону № 2011-ХІІ  та правилами Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за № 1194/18489; із наступними змінами та доповненнями) дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до складу структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2  ст.15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для їх виплати; винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Зважаючи на вищевикладене, відсутні підстави для нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні позивачу, з включенням до грошового забезпечення додаткової щомісячної грошової винагороди у розмірі 50% грошового забезпечення, передбаченої  постановою КМУ від 22.09.2010 року №889.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по строковій частині) за № 115 від 23.05.2017, старшого солдата ОСОБА_1 , діловода штабу військової частини НОМЕР_1 , звільнену наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 16.05.2017 за № 30-РС у відставку відповідно до частини 6 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” за пунктом “в” (за віком) направлено для зарахування на військовий облік до Івано-Франківського МВК міста Івано-Франківська. Вислуга років у Збройних Силах станови: 25 років 2 місяці.
Під час проходження військової служби позивач отримувала з травня 2015 року до квітня 2017 року у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується довідкою відповідача за № 350/486/300/1400.
На заяву позивача від 14.03.2020року про здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повних календарних рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, яку позивач отримувала під час проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку, відповідач, 08.04.2020, відмовив у задоволенні такої заяви, з тих підстав, що грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення розраховувалась виходячи із посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, премії та надбавки за виконання особливо важливих завдань, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Ухвалюючи рішення про    задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме  Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного  Закону. В силу положень  статті 9 Закону № 2011-XII  щомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених        статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України        (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Положеннями частини другої        статті 19 Конституції України        обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені        Конституцією        та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється        Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII        (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини четвертої        статті 2 Закону № 2232-XII        порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі        статтею 40 Закону № 2232-XII        гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до        законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей»        та іншими законами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються        Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII        (далі - Закон № 2011-XII).
Частиною першою        статті 9 Закону № 2011-XII        обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою, третьою        статті 9 Закону № 2011-XII        встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою цієї ж статті обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Також, відповідно до        постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294        грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з частиною другою        статті 15 Закону № 2011-XII        військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Постановою КМУ від 13 березня 2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889»        для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї        постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до        статті 15 Закону № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем.
Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.
З матеріалів справи слідує, що позивач отримував щомісячну винагороду з травня 2017 року у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення. Тобто вказана винагорода нараховувалася та виплачувалася позивачу останні 24 місяці перед звільненням, отже мала постійний (систематичний) характер. Вказані обставини відповідачем не заперечувались як в суді першої так і апеляційної інстанцій та підтверджуються довідкою відповідача за № 350/486/300/1400.
Як встановлено судом першої інстанції додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено.
Позиція відповідача щодо відмови у включені зазначених виплат до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому обчислено одноразову грошову допомогу при звільнені, ґрунтується на нормах Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої        наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260        (далі -        Інструкція №260), які були чинними на дату виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
Так, пунктом 38.1 розділу XXXVIII Інструкції (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - 2017 рік) передбачено, що у разі звільнення особи з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Водночас, застосовуючи зазначену        Інструкцію № 260(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - 2017рік ) як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Так, частиною четвертою        статті 9 Закону № 2011-ХІІ        Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення        законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме        Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного        Закону.
Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що на момент звернення 14.03.2020року позивача до відповідача із заявою про здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої        наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260  визнано такою, що втратила чинність.
Натомість, на час звернення позивача до відповідача діяв Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений        наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260        (далі -         Порядок №260).
У відповідності до п.1 розділу ХХХІІ Порядку, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пунктом 5 розділу ХХХІІ Порядку встановлено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.
Згідно з частинами другою, третьою        статті 9 Закону № 2011-ХІІ        до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
Оскільки останні 24 місяці перед звільненням на підставі Постанови №889        додаткова грошова винагорода нараховувалася і виплачувалася позивачу щомісяця, підстави уважати такі винагороди одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
При апеляційному розгляді враховано висновок Верховного Суду, викладений зокрема у постановах від 16 травня 2019 року у справі №826/11679/17, 31 липня 2019 року справа №826/3398/17, 22 жовтня 2019 року справи №826/2447/18 та №520/3505/19, 31 жовтня 2019 року у справі №826/3397/17, від 14.04.2020року у справі №К/9901/59565/18.
Отже, у зв`язку з тим, що позивач додаткову грошову винагороду отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказані складові повинні включатися до розрахунку грошової допомоги військовослужбовців при звільненні.
За такого правового регулювання та обставин справи колегія суддів вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів,  а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду                першої інстанції без змін.
Керуючись ст.    308, ст. 311, ст.    315, ст.    316, ст.    321, ст.325, ст.  328, ст.  329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

                                                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі № 300/941/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 10 вересня 2020 року.