КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
21 липня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 361/7222/18
провадження № 22-ц/824/9525/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),
суддів - Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.
 
учасники справи:
 
позивач  -   ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 
 
на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2020 року у складі судді Дутчака І.М.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила стягнути з       ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 ,                  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25 913,50 грн; стягувати з відповідача на свою користь 385 грн щомісячно, починаючи з лютого 2019 року за відвідування дитиною басейну та 275 грн за відвідування спортивної секції. Також просила стягнути 1 440 грн за вивчення ОСОБА_3 англійської мови за ІІ семестр навчання.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 01 вересня 2001 року між сторонами у справі укладено шлюб, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року.
Вказувала, що у шлюбі у сторін по справі народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою позивач проживає окремо від відповідача.
Посилалася на те, що відповідач грошових коштів на додаткові потреби дитини добровільно не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачем особисто здійснені додаткові витрати на утримання дитини, зокрема на вивчення дочкою англійської мови відповідно до договору про надання інформаційно-консультаційних послуг з вивчення англійської мови за матеріалами курсу «English Outdoor» від 29 серпня 2018 року, згідно якого позивачем сплачено вартість навчання за семестр у розмірі 2 880 грн.
Зважаючи на часті хвороби дочки, позивач зверталась до ТОВ «Здорова родина плюс» та Медичного центру «Алерголог» за наданням медичних послуг. Окрім того ОСОБА_3 було проведено огляд у стоматолога та ортодонта, де позивачем за надані послуги сплачено 3 500 грн. 
Вказувала, що у вересні 2018 року позивачем сплачено 700 грн за відвідування дочкою басейну, а, починаючи з жовтня по грудень 2018 року, останньою здійснювались щомісячні платежі у розмірі 770 грн. Окрім того, за відвідування ОСОБА_3 спортивної секції сплачувались щомісячні платежі у розмірі 550 грн за період з серпня 2018 року по січень 2019 року.
У зв`язку з тим, що дочка росте, ОСОБА_1 придбавався новий одяг та взуття, у тому числі і для занять спортом, а саме: кросівки на суму 550 грн; тренінгові черевики  вартістю 1 800 грн; черевики вартістю 1 500 грн; реглан вартістю 342 грн.
Також зазначала, що для кімнати дочки придбавалися меблі загальною вартістю 14 104 грн.
Окрім указаного, позивачем придбано велосипед на суму 2 400 грн, чоботи вартістю 3 599 грн, джинси вартістю 159 грн, спортивна білизна та одяг на суму 1 393,50 грн, організовувалось свято дня народження дочки на суму 3 800 грн, відвідувався кінотеатр разом з дитиною, що коштувало 189 грн.
Загалом позивачем додатково витрачено на дитину 52 827 грн, половину з яких вона просила стягнути з відповідача.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дочку ОСОБА_3 у розмірі 5 426 грн за лікування у період з 01 липня по 01 грудня 2018 року та витрати, пов`язані з вивченням дитиною англійської мови за період з 03 вересня 2018 року по 11 травня 2019 року у розмірі 1 480 грн. 
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 12 червня 2020 року відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат у розмірі 5 426 грн за лікування дитини у період з 01 липня по 01 грудня 2018 року та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи.
Указує, що судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј доходу платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Звертає увагу суду на те, що має низький рівень доходу, який з листопада 2018 року по січень 2019 року склав 11 646 грн.
Стверджує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідачем у період з 06 липня 2017 року по 20 березня 2018 року перераховано позивачу грошові кошти для  здійснення додаткових витрат на дитину у розмірі 19 850 грн. Окрім того 07 квітня 2017 року відповідачем відчужено на користь позивача Ѕ частину будинку, вартістю 247 654 грн та      Ѕ частину земельної ділянки вартістю 84 308,69 грн, що належали відповідачу та набуті сторонами у справі під час шлюбу.
Указує, що міськрайонний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув з відповідача кошти, які не підлягали стягненню, а саме кошти за вивчення дитиною англійської мови за період з 03 вересня 2018 року по 11 травня 2019 року в розмірі 1 440 грн. Натомість позивач просила стягнути 1 440 грн за другий семестр навчання доньки у січні 2018 року.
Уважає, що звернення позивача до ТОВ «Здорова родина плюс» за консультаціями лікарів, а також лікування зубів не можна віднести до витрат, викликаних особливими обставинами.
Стверджує, що приймає достатню участь у додаткових витратах на дитину, оскільки придбав останній телефон вартістю 2 699 грн, гіроскутер вартістю 4 690 грн, а також надав 8 000 грн на літній відпочинок дочки влітку 2018 року.
08 липня 2020 року позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно частин другої та четвертої статті 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов частково, суд виходив з рівності прав та обов`язків обох батьків щодо дітей, зважив на часткову оплату відповідачем добровільно додаткових витрат на дитину, а тому вважав, що фактично понесені позивачем додаткові витати, половина яких складає 5 426 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.  
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується лише в частині стягнення додаткових витрат у розмірі 5 426 грн за лікування у період з 01 липня по 01 грудня 2018 року, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.
Судом установлено, що сторони з 01 вересня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 01 вересня 2001 року (а.с. 16 т. 1).
У шлюбі народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2017 року шлюб з відповідачем розірвано.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні безпосередньо особою, яка пред`явила такий позов.
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Аналіз статті 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на посаді слюсаря з ремонту автомобілів. Його заробітна плата за період з листопада 2018 року по січень 2019 року становить 11 646 грн, за період з січня по березень 2019 року відповідачу нарахована заробітна плата у розмірі 12 600 грн, з якої утримано податків у розмірі 2 457 грн та стягнуто аліментів у розмірі 3 150 грн.
Відповідно до довідки №06-03/2020 від 06 березня 2020 року, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , та доданих до неї заяв відповідача на договірне списання коштів і платіжних доручень, із заробітної плати відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти, заборгованість по виплаті аліментів відсутня.
Судом першої інстанції встановлено, що за період з 01 липня по 01 грудня 2018 року на лікування дочки ОСОБА_6 позивачем ОСОБА_1 були понесені витрати в загальному розмірі 13 852 грн, зокрема, на відвідування дитиною лікарів: лора, педіатра, алерголога, стоматолога, ортодонта та купівлю ліків, що підтверджується відповідними квитанціями (т. 1 а.с. 23-26, 28-29, 106, 108).
22 серпня 2019 року відповідачем здійснено перерахування позивачу грошових коштів у сумі 1 500 грн, призначення даного платежу - додаткові витрати на дочку               ОСОБА_3 , що підтверджується платіжними дорученнями (т. 2 а.с. 66).
Таким чином, зважаючи на те, що витрати на лікування, пов`язані з обстеженням дитини за рекомендаціями лікарів, викликані особливими обставинами, що стосуються здоров`я дитини, яка має алергічне захворювання, та є додатковими витратами на дитину,суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню додаткові витрати на лікування дочки ОСОБА_6 за період з 01 липня по 01 грудня 2018 року у загальному розмірі 5 426 грн, тобто половина від понесених позивачем витрат на лікування дитини в загальному розмірі  13 852 грн з урахуванням сплачених відповідачем у ході розгляду цієї справи 1 500 грн (13 852 грн/2 - 1 500 грн), оскільки батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
При цьому, надані позивачем у ході розгляду справи квитанції №234627 від                        12 лютого 2019 року та №234630 від 02 квітня 2019 року про видалення дочці ОСОБА_6 молочних зубів на суму 350 грн і 450 грн відповідно, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки на даних квитанціях відсутня печатка лікарської установи, вони не можуть визнаватися належними доказами здійснення позивачем цих витрат на лікування дочкою зубів (т. 2 а.с. 24).
Безпідставними є доводи відповідача про надання ним коштів позивачу на лікування зубів дочки ОСОБА_6 за період з 01 липня по 01 грудня 2018 року, оскільки у період з 25 липня по 16 серпня 2017 року дитина також проходила лікування у лікаря-стоматолога, відповідачем кошти на рахунок позивача перераховувалися у період з 06 липня 2017 року по 20 березня 2018 року, що співпадає із вказаним вище періодом лікування дочкою зубів, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.
Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
У ст.18 Конвенції ООН про права дитини зазначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.            
У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зважаючи на викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов законного та обґрунтованого висновку, що позивачем доведено та документально підтверджено витрати на лікування дитини, яка має алергічне захворювання та потребує лікування, і половину цих витрат слід покласти на відповідача, як батька дитини, який зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.
Доводи апелянта, що відповідачем у період з 06 липня 2017 року по 20 березня 2018 року перераховано позивачу грошові кошти для  здійснення додаткових витрат на дитину у розмірі 19 850 грн. Окрім того 07 квітня 2017 року відповідачем відчужено на користь позивача Ѕ частину будинку, вартістю 247 654 грн та Ѕ частину земельної ділянки вартістю 84 308,69 грн, що належали відповідачу та набуті сторонами у справі під час шлюбу, не заслуговують на увагу суду, оскільки грошові кошти перераховувались безпосередньо на ім`я ОСОБА_1 без визначення цільового надходження цих коштів, кошти сплачені за власним бажанням відповідача. Відчуження ОСОБА_2 частини нерухомого майна, яке було придбано за час перебування у шлюбі, на користь ОСОБА_1 відбулось не у рахунок сплати додаткових витрат на дитину та не свідчить про припинення обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на дитину.
Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, що міськрайонний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув з відповідача кошти, які не підлягали стягненню, а саме кошти за вивчення дитиною англійської мови за період з 03 вересня 2018 року по 11 травня 2019 року в розмірі 1 440 грн, є безпідставними з огляду на те, що рішення суду в цій частині відповідачем не оскаржується, а тому не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Апелянт стверджує, що приймає достатню участь у додаткових витратах на дитину, оскільки придбав останній телефон вартістю 2 699 грн, гіроскутер вартістю 4 690 грн, а також надав 8 000 грн на літній відпочинок дочки влітку 2018 року.
Разом з тим, такі доводи є неспроможними, оскільки як убачається з матеріалів справи та наданих сторонами пояснень, телефон та гіроскутер було придбано для ОСОБА_4 в якості подарунка на день народження, а зобов`язання батьків щодо матеріального утримання дітей не обмежуються лише аліментними обов`язками.
Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішень суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                              В.А. Кравець
 
Судді                                                                                          А.М. Стрижеус
 
                                                                                                               О.І. Шкоріна