справа № 363/412/20
провадження № 22-ц/824/9320/2020

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
08 липня 2020 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Писаної Т.О.
суддів – Приходька К.П., Журби С.О.,
за участю секретаря судового засідання – Костецької М.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
                                            В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 20 жовтня 2010 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Зазначало, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Стверджувало, що відповідно до пункту 2.1.1.2.9 кредитного договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту.
У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно пункту 2.1.1.2.11 договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.
Відповідно до частини першої, другої статті 549 ЦК України та пункту 2.1.1.3.5 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених вказаним договором більше ніж 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.
Вказувало, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, проте, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості.
У зв`язку із зазначеним, станом на 09 грудня 2019 року утворилась заборгованість у загальній сумі 119 537 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить - 62 332 грн 73 коп.; за простроченим тілом кредиту - 62 332 грн 73 коп.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит - 10 328 грн 50 коп.; нарахована пеня - 40 707 грн 34 коп.; штраф (фіксована частина) – 500 грн; штраф (процентна складова) - 5 668 грн 43 коп.
Також просило стягнути із ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 102 грн.
Рішенням Вишгородського районного суду міста Київ від 15 квітня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 жовтня 2010 року в сумі 62 332 грн 10 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції представник позивача просила залишити без змін.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги помилкове, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що 20 жовтня 2010 року відповідачем було підписано крім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, також і довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої відповідач був ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.
Таким чином сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Проте суд першої інстанції у своєму рішенні не вказав чому не взяв до уваги довідку про умови кредитування від 20 жовтня 2010 року.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не направив. Рішення в частині задоволених вимог не оскаржив.
З урахуванням наведеного предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині, якою було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Підстав для перегляду оскаржуваного рішення у повному обсязі, а саме в частині, яка сторонами не оскаржується, колегією суддів не встановлено.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 119 537 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, якою передбачено здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволені вимог про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що вони не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначав про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених статтею 11 даного Закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк" розміщені на сайті http://privatbank.ua, ті що надані в матеріали справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 жовтня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином суд першої інстанції зазначав про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів та пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Колегія суддів у повному обсязі із такими висновками суду першої інстанції не може погодитись з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 20 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з приводу отримання кредитних коштів.
У цей день відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та видано картку № НОМЕР_1 .
Позивачем було надано копію даної анкети-заяви, проте вона не містить даних, якою послугою мав намір скористатись позичальник, яку картку просив оформити на своє ім`я, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, строк її дії та який кредитний ліміт було встановлено.
Однак 20 жовтня 2010 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового кредиту» по договору № SАМDN50OТС003821955, відповідно до якої встановлено базову відсоткову ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) - 3%;
розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості;
термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним;
пеня за невчасне погашення заборгованості, зокрема, пеня (1) - (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) - Т% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше;
штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Факт підписання ОСОБА_1 вказаних заяви-анкети та довідки про умови кредитування ним не оспорювався.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався у підтвердження своїх вимог крім витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку також і на довідку про умови кредитування від 20 жовтня 2010 року, яка підписана відповідачем.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення неустойки та процентів за користування позиченими коштами, суд першої інстанції зазначав про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження саме тих умов, які він вважає узгодженими.
Проте у довідці про умови кредитування від 20 жовтня 2010 року з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (3,0% в місяць), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи.
Оскільки відповідно до зазначеної довідки, підписаної ОСОБА_1 , сторонами досягнуто згоди про стягнення процентів за користування кредитом та неустойку, то у банку є право нараховувати відповідні суми.              
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній зокрема у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-й, (провадження №61- 21994 ск 19).
Суд першої інстанції на додану до позову довідку про умови кредитування від 20 жовтня 2010 року з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» уваги не звернув.
 Разом з тим колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені вимог позову про стягнення цих сум з інших підстав.
У запереченнях проти позову, надісланих суду першої інстанції 15 квітня 2020 року, відповідач повідомив, що з 15 квітня 2016 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та приймав участь у антитерористичній операції, а тому на нього поширюються пільги, передбачені ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На підтвердження указаних обставин надав докази.
Указана обставина про набуття відповідачем статусу військовослужбовця та учасника бойових дій, позивачем не спростована.
Згідно із ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно із ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.
Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час.
Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Дана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 521/12726/16-ц (провадження № 61-16144св18).
Відповідно до довідки за підписом командира 101 окремої бригади охорони Генерального штабу Збройних Сил України від 03 липня 2017 року, відповідач в період з 21 грудня 2016 року по 27 червня 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_2 від 15 квітня 2020 року №59 старший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 18 січня 2019 року по теперішній час. 
Отже, відповідач є військовослужбовцем, на якого поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача, який проходить військову службу в Збройних Силах України, відсотків за прострочений кредит, штрафів та пені з початку і до закінчення особливого періоду в силу вимог частини п`ятнадцятої статті 14 даного Закону. 
Враховуючи наведене з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються в силу вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
З врахуванням викладеного колегія суддів приходить висновку про відмову в задоволенні позову в оскаржуваній частині з інших, ніж це зазначено судом першої інстанції, підстав, а саме що нарахована за період з грудня 2018 року згідно з наданим розрахунком банку (колонки 13-18) пеня у розмірі 40707,34 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 5668,43 грн штрафу (процентна складова) та 10328,50 грн заборгованості за відсотками не підлягають задоволенню відповідно до наведеної норми Закону.    
У відповідності до статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.
Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції було змінене в частині мотивів відмови у задоволені позову, підстави для зміни розподілу судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції та відшкодування за рахунок відповідача сплаченого позивачем за розгляд апеляційної скарги судового збору відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 квітня 2020 року в частині мотивів відмови у задоволенні позову змінити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

 
Суддя-доповідач	Т.О. Писана  	
судді	К.П. Приходько  	
 	С.О. Журба