ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4491/20 Справа № 208/4786/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                        ОСОБА_1 , 

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,- 

ВСТАНОВИЛА: 

У липні 2019 року  ОСОБА_2  звернулась до ОСОБА_1  про зміну способу стягнення аліментів /а.с. 2-7/.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. За рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1 400 грн., щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений судом розмір аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі є недостатнім для повноцінного утримання дітей та створення належних умов для їх розвитку. 
Просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2014 року, ухваленого у справі №201/5532/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 «Про стягнення аліментів», шляхом стягнення щомісячно з дня набрання рішення законної сили до повноліття дітей аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІНН НОМЕР_2 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину, але, не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішено питання судових витрат /а.с. 53, 56-57/.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 62).
ОСОБА_2  скористалась своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подала відзив на апеляційну скаргу.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що після присудження судом аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін, відбулась зміна мінімального гарантованого державою розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, суд дійшов висновку про те, що, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню на підставі ч. 3 ст. 181 СК України.
Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 11,14).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 17). 
На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014р. (а.с. 18), залишеного без змін Апеляційним судом Дніпропетровської області (а.с. 19), з відповідача, на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1400,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення повноліття дітей, починаючи з 28.04.2014р.
Згідно свідоцтва про шлюб сторони уклали шлюб, про що Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ 02.10.2015року зроблено актовий запис № 1563 (а.с. 33). 
Згідно свідоцтва про народження, виданого 01.02.2018р. Новокадацьким районним у місті Дніпрі відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 в іншому шлюбі народилася донька ОСОБА_5 /а.с. 34/.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законом України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції закону від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст. 182 СК України, яким визначався розмір – 30%).
Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч. 2 ст.182 СК України.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 459/2181/17 від 12 вересня 2018 року та постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 632/580/17.
Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.
Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доказів того, що стан здоров`я позивача або дітей погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї, матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.
Таким чином, позивач не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.
Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у відповідача на утриманні перебуває інша малолітня дитина.
Аналізуючи вище викладені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позовна заява мотивована лише тим, що відбулись зміни у законодавстві щодо збільшення мінімального відсотку від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме з 30 % на 50%, а також, позивачем в порушення вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України не доведено обставин, які передбачені ст. 192 СК України, а саме зміну матеріального або сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я після ухвалення судового рішення та збільшення матеріального стану платника аліментів.
Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права прийшов до невірних висновків щодо обгрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 , у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.
Відповідлно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2020 року – скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                І.Ю. Ткаченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров