Справа № 456/866/20                                Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М. 
Провадження № 33/811/496/20                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

26 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2020 року, 

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою  ОСОБА_1 , визнано винним  у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1  в користь держави судовий збір в розмірі в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору. 
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 26.02.2020 о 10 год. 15 хв. у м. Стрию по вул. Бобикевича, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки автомобіля за допомогою алкотестера «Драгер» 6820 у присутності свідків, результат тесту -1,58 промілле, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.
Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2020 року, прийняти нове рішення, яким звільнити останнього від адміністративної відповідальності та передати матеріали про вчинення адміністративного правопорушення на розгляд ГО «Спілка учасників АТО Стрийщини».
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд не перевірив його доводи щодо необхідності виконання завдань керівництва в позаробочий час, не вирішив питання про передачу матеріалів справи на розгляд колективу громадської організації, та не навів обґрунтованих доводів відмови у клопотанні.
Зазначає, що фактичні обставини щодо вчинення ним адміністративного правопорушення судом першої інстанції встановлені вірно, правильність кваліфікацій його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП у апелянта не викликає сумнівів, свою вину він визнав, про що зазначив і у протоколі, і в судовому засіданні, однак, апелянт оскаржує постанову в частині призначеного покарання та відмови в задоволенні клопотання громадської організації «Спілка АТО Стрийщини» в якому голова спілки ОСОБА_2 просив суд передати ОСОБА_1 на поруки їх колективу.
На думку апелянта, суд не врахував беззаперечну репутацію ОСОБА_1 , послужний список, орден та грамоти вручені за відвагу та сумлінну службу, позитивну характеристику та те, що особа вперше вчинила правопорушення, безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про передачу матеріалів про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП на розгляд громадської організації.
Зазначає, що суд не допустив в судове засідання представників громадської організації, не заслухав їх доводи щодо впливу на ОСОБА_1 колективу спілки, з метою його перевиховання і виправлення шляхом залучення до активної роботи, у часті в громадських роботах, проведенні профілактичної роботи, перевірки дотримання ним правил співжиття в побуті та громадських місцях. Таким чином, на думку апелянта, суд зробив упереджений висновок щодо впливу спілки на своїх членів.
Захисник – адвокат Іванус М.І. перед початком розгляду справи надіслав на електронну адресу Львівського апеляційного суду клопотання, в якому зазначає, що подану апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі, просять її задоволити, а справу розглянути без його участі.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до початку розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка правопорушника в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для її правильного вирішення.
Щодо доводів апелянта у частині недоцільності відхилення клопотання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації «Спілка учасників АТО Стрийщини» та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних й перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.
Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Положення згаданої статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.
Принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.
Як слідує із вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відтак, питання доцільності застосування того чи іншого заходу громадського впливу ґрунтується виключно на внутрішньому переконанні судді за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення та не є імперативним обов`язком судді чи суду.
Застосування до правопорушника положень ст. 21 КУпАП є правом, а не обов`язком органу (посадової особи), уповноваженого вирішувати справу про адміністративне правопорушення, при цьому можливість її застосування передусім залежить від характеру вчиненого адміністративного правопорушення.
Хоч ОСОБА_1 щиро розкаюється у вчиненому та пообіцяв у майбутньому ніколи не вчиняти такого правопорушення, є членом громадської організації «Спілка учасників АТО Стрийщини», раніше Правил дорожнього руху не порушував, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, однак, враховуючи характер вчиненого діяння та значну суспільну небезпеку правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема те, що керування джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння може привести до тяжких наслідків, ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, однак проігнорував цю заборону, а також зважаючи на мету застосування адміністративного стягнення, апеляційний суд погоджується із висновком судді першої інстанції та не вбачає підстав для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд громадської організації та застосування до останнього заходу громадського впливу.
Наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини як на підставу передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно нього на розгляд громадської організації враховуються при обранні адміністративного стягнення, однак такі не можуть бути безумовною підставою для застосування положення ст.21 КУпАП.
На переконання апеляційного суду, обираючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, врахував дані про особу порушника, зокрема й ті, які наведені в скарзі, ступінь його вини та майновий стан, та в межах безальтернативної санкції ч.1 ст.130 КУпАП призначив таке, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова судді першої інстанції є законною й обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог процесуального закону, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП , апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в :
постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним  у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          М.Ф.Романюк